Читати книгу - "Первісна. У вирі пророцтв"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Коли останні завихорення розчинились удалині, Елвен надіслала умовний сиґнал на південний схід — до їхніх товаришів, що чатували під Бланахом.
— От і все, — сказала вона. — Тепер будемо сподіватися, що професорові аб Мередиду вистачить розсудливості прийняти мою пропозицію.
— А якщо ні? — запитав Ківан.
— Тоді ми його вб’ємо. І знов-таки, будемо сподіватися, що наступний чаклун, якого надішле проти нас Ворог, виявиться зговірливішим.
Ківан хотів був зауважити, що наступного разу Ворог може надіслали не одного чаклуна і навіть не двох, а цілий загін своїх прислужників, проте змовчав. Він знав Елвенину думку з цього приводу і, загалом, був згоден з нею. Але вважав, що зайва обачність ніколи не зашкодить, тому слід уже зараз готуватися до цілком імовірної війни з чорними чаклунами.
За хвилю до них підійшли Ейнар аб Дилан та Шовар аб Родрі. Елвен переповіла їм свою розмову з Фейланом аб Мередидом (яку сам Ківан чув на власні вуха, перебуваючи в сусідній кімнаті) і висловила впевненість, що він таки погодиться на співпрацю.
— Можливо, пані, — не став заперечувати Ейнар, хоча в його голосі чувся глибокий сумнів. Він був особисто знайомий із кованхарським професором і від самого початку наполягав на тому, що з ним не варто домовлятись, а краще просто вбити його. — Як ви мали нагоду переконатися, Фейлан страшенний боягуз. Це, звичайно, може зіграти нам на руку, але так само може й зашкодити. Варто демонові щось запідозрити і бодай трохи натиснути на нього, він відразу в усьому зізнається.
— І тоді його вб’ють, — промовила Елвен.
— Або ж накажуть пристати на вашу пропозицію і втертися до вас у довіру.
— Ну, довіряти йому я не збираюсь ні на крихту, тож він не матиме, куди втиратися. Зараз мене турбує не сам професор аб Мередид, а той факт, що його надіслали вбити Лаврайна. Ворога не спинить перша ж невдача, він і далі домагатиметься свого. Зрештою, просто накаже одному з тутешніх чорних пожертвувати собою, вчинивши самовбивчий напад під час якогось людного заходу.
— Тому його треба випередити, — озвався майстер Шовар. — У світлі нових обставин, пані, я схильний погодитися з лордом Ейнаром. Краще піти на ризик і влаштувати лордові Лаврайну нещасний випадок, ніж чекати, поки його вб’ють Китрайлові слуги.
— Та й ризик буде мінімальний, — поквапився додати Ейнар. — Я вже пропонував вам кілька цілком надійних…
— Я пам’ятаю ваші пропозиції, — урвала його Елвен. — І тепер визнаю їхню слушність. Та перш ніж будь-що робити, треба порадитися з королем. Власне, вирішальне слово має бути саме за ним, бо в цій ситуації він ризикує найбільше. Зараз у нього вечірня нарада з міністрами, потім я з ним зустрінусь і все розповім. А вам, лорде Ейнаре, варто зачекати тут. Гадаю, король захоче, щоб і ви взяли участь у нашій розмові.
— Так, пані, — сказав Ейнар. — Цієї ночі я чергуватиму під Ханґованом.
Елвен ще трохи затрималась у Тиндаярі, щоб розпитати про стан справ у таборі повстанців, а тоді разом з майстром Шоваром повернулася до Кайр Ґвалхалу. Ківан, чиє чергування мало закінчитись аж опівночі, хотів був залишитися з Ейнаром, проте той запевнив його, що в цьому немає потреби.
— Сьогодні вже точно нічого не станеться. До ранку Фейлан не отримає нових інструкцій від Ан Нувіну, а з власної ініціативи нічого робити не наважиться — не така він людина. От завтра ми розпочнемо посилене патрулювання Тиндаяру, і ти ще проведеш тут удосталь часу. А зараз іди відпочивати. Про Фейлана аб Мередида поки нікому ні слова — вранці я зберу всіх наших і сам розповім про нього.
— Тоді треба попередити Ґинвора, — Ківан машинально кивнув у бік Бланаха, хоч і розумів, що Ейнар цього не побачить. — Та, боюсь, він однаково не втримається від того, щоб похвалитися своїм подвигом перед усіма нашими.
— Знаю. Тому залишив його на варті до ранку. А Доранові та Нейве скажеш, що я змінив розклад чергувань і цієї ночі вони вільні.
— Добре, так і скажу.
Попрощавшись, Ківан рушив до Архарських гір. Там ніхто не чергував у Тиндаярі — Ейнар вважав це зайвим, бо повстанський табір і так перебував під пильною охороною чаклунів. Та, можливо, тепер він змінить свою думку. Тим більше, що Елвен вказала професорові аб Мередиду на Архари, як на місце, куди він може безпечно прийти для продовження їхніх переговорів.
Оскільки було вже темно, Ківан вийшов на поверхню не на дні ущелини, а посеред схилу, і за кілька хвилин піднявся вузькою стежиною на плато, де його зустріло четверо вартових, серед яких був шістнадцятирічний чаклун Брихан аб Арноґ. Від народження його звали інакше, проте своє справжнє ім’я він повідомив лише Ейнарові та Елвен. Ейнар ретельно перевірив його історію і запевнив, що з ним усе гаразд, просто він не хоче наражати на небезпеку своїх рідних, які гадають, що Брихан подався до столиці в пошуках заробітку. Власне, троє із семи чаклунів, що приєдналися до повстання після Ківана, з тих самих міркувань назвались вигаданими іменами.
Привітавшись із Ківаном, колишні каторжники навіть
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Первісна. У вирі пророцтв», після закриття браузера.