Читати книгу - "Стів Джобс"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Айзенштат був приголомшений такою зухвалістю і відповів жорстко. «Я, так само як і Apple, уже раніше висловлював свою стурбованість, що ваше підприємство використовує конфіденційну ділову інформацію Apple, — йшлося у відповіді. — Ваш лист жодним чином не послаблює таку нашу стурбованість. Навпаки, наше занепокоєння зростає, адже у вашому листі сказано, що вам «не відомі теперішні чи майбутні напрямки дизайну продукції Apple», що не відповідає дійсності». Але що ще більше вразило його у такому запиті Джобса - це усвідомлення, що то був саме Джобс, хто роком раніше змусив frogdesign відмовитися від роботи над Возняковим дистанційним пультом зшравління.
Джобс розумів, що для того, щоби працювати з Еслінгером (а також через деякі інші причини), йому треба розібратися з судовим позовом Apple проти нього. На щастя, Скаллі також прагнув розв’язання тієї справи. У січні 1986-го вони досягли позасудової угоди, яка не передбачала жодних фінансових утрат для NeXT. За те, що Apple відкликала позов, ТУеХГпогоджувався на низку обмежень: їхні комп’ютери будуть марковані як різновид ЕОМ, їх продаватимуть університетам напряму, вони не з’являться в продажу раніше березня 1987 року. Apple також наполягала, щоби NeXT не використовував операційну систему, сумісну з Apple, хоча доволі очевидно, що для Apple було би значно краще, якби вони наполягли якраз на протилежному.
Після тієї угоди Джобс продовжував спокушати Еслінґера, аж поки той нарешті не вирішив розірвати контракт з Apple. Це дозво-Лїшо frogdesign наприкінці 1986 року вже працювати разом із NeXT. Еслінґер, так само, як і Пол Ренд, наполягав, щоби йому дали повну свободу.
- Часом у роботі зі Стівом доводиться використовувати батіг, — казав дизайнер.
Як і Ренд, Еслінгер був митцем, тож Джобс дав йому свободу, в якій завжди відмовляв простим смертним.
Джобс вимагав, щоби комп’ютер мав досконалу кубічну форму, кожна сторона якого мала би рівно один фут (приблизно ЗО сантиметрів) у довжину, а сходитися грані куба мали точно піц кутом 90 градусів. Йому подобалися куби. У них була солідність, але водночас і щось від іграшки. iVeZr-куб був прикладом тріумфу зовнішності над інженерною доцільністю. Мікросхеми, які зручно поміщалися у традиційний, схожий на коробку від піци корпус, тепер треба було переробляти й пересувати, щоби вони вміщалися у корпус кубічної форми.
Більше того, кубічну досконалість узагалі було надзвичайно важко виготовляти. Більшість деталей, що виготовляються литтям, мають закінчення країв дещо більші за 90 градусів, адже таким чином їх легше діставати з форм (це так само, як із випічкою
— кекси, бабки, інші тістечка зазвичай не виготовляються у прямокутних формах). Однак Еслінґер наполягав, а Джобс з ентузіазмом погоджувався, що не повинно бути жодних «кривих кутів», які би руйнували чистоту й досконалість куба. Тож у спеціальній майстерні в Чикаго кожна сторона мала виготовлятися окремо, при цьому використовували форму для лиття, що обійшлася Джобсу в 650 тисяч доларів. Джобсове прагнення досконалості не знало меж. Коли він бачив на рамі тонесеньку смужечку, що лишилася від лиття у формі, — що будь-який інший виробник комп’ютерів сприйняв би за щось не варте уваги, - він летів до Чикаґо і переконував ливарника-штампувальника все переробляти, та цього разу робити бездоганно.
— Не до кожного ливаря прилітає зірка, — сказав тоді один з інженерів.
Джобс також змусив ту компанію придбати піскоструменевий апарат за 150 тисяч доларів, який би знімав усе зайве, що могло з’явитися на стику форми й металу. Він також наполіг, що корпус має бути матово-чорним, тож усілякі ґанджі на ньому, якщо б такі виявилися, стали би ще очевиднішими.
Джобс ніколи не відступав від свого переконання, що невидимі деталі мають бути виготовлені не менш вдало, гарно й досконало, аніж фасад, — саме так, як його вчив батько, коли вони робили паркан. Цей принцип він довів до крайності у NeXT, де він був сам собі паном. Джобс хотів бути впевненим, що шурупи всередині машини мали дороге покриття. Він навіть наполягав, щоби матове чорне покриття наносилося також на внутрішню поверхню комп’ютерного корпуса, не зважаючи на те, що його міг бачити хіба що якийсь майстер.
Джо Носера {Esquire), будучи присутнім на одній із нарад, що відбувалися в NeXT, уловив неспокійний характер Джобса:
Буде неправильно сказати, що Джобс наради з колективом просиджує, тому що взагалі рідко коли сидить. Один зі способів його домінування відбувається через різкі рухи. Однієї миті - він спирається коліном на крісло, за хвилину він уже в ньому напівлежить, ще за мить вистрибує з крісла і починає щось малювати на дошці. Поведінка його досить дивакувата. Гризе ніггі. Коли хто інший говорить -витаращується на нього зі страшною серйозністю. Його невідомо чому жовті руки без упину рухаються.
Що особливо вразило Носера у Джобсі - це «майже принципова відсутність такту». То було щось більше, аніж просто нездатність притримати свою думку, коли інші говорили щось не варте, як він уважав, уваги; то була свідома готовність чи навіть збочене прагнення ображати й принижувати людей, показувати свою інтелектуальну вищість. Наприклад, коли Денл Л’юїн приніс показати робочі графіки, Джобс закотив очі та відразу налетів зі словами:
- Ці графіки лайна варті!
Його настрій, як і в Apple, мінявся надзвичайно різко. На нараду якось зайшов хтось із фінансового відділу, і Джобс почав його неймовірно розхвалювати: «Дуже, дуже вдала угода», — а напередодні той контракт він порівнював із лайном.
Одним із перших десяти працівників ТУеХГбув дизайнер інтер’єрів, який мав працювати над внутрішнім оздобленням штаб-квартири компанії в Пало-Альто. Попри те що Джобс винайняв нове приміщення, якому
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Стів Джобс», після закриття браузера.