Читати книгу - "Вники, Міхал Шьмеляк"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
– Так, Пьотр Дембіцький.
Синиця свиснув з визнанням.
– Принаймні так вважає Казімєж Барщик, на якийсь час він відклав цю справу.
Косма підійшов до білої дошки, взяв затертий чорний фломастер і накреслив квадрат.
– Мертві плічові, — сказав він уголос і записав це. – Побиті повії, – написав він у другому квадраті.
– Це не те саме?
– Ну ні. У нас є інформація, що Пьотр Дембіцький побив у Варшаві кількох дорогих ескортних дівчат.
Свідчень не буде, сам розумієш, але інформація достовірна.
Він намалював третій квадрат із знаком запитання посередині.
– Тут треба покласти те, що знайдемо ми. Побиття жінок, які закінчилися смертю або тяжкими
тілесними ушкодженнями, напади на повій.
– Хочеш посидіти у мене? Я ввімкну другий комп’ютер, у мене стільки паперів, що спеціально для
мене, мабуть, вирубають частину Кампіносського лісу.
– Ти не можеш поїхати до Вників? – запитав Косма. – Було б краще, щоб справою зайнявся ти.
– На жаль, це вже цапнув прокурор Болеславський. Він молодець, недовірливий, навіть якби ваш
підзахисний вистрелив собі в голову на його очах, він би перевірив усі сліди, перш ніж ставити штамп.
– То ж, хіба, добре?
– І добре, і погано. Стіл, який я тобі пропоную, займає старший аспірант Єва Мєдель. Вона його
двоюрідна сестра, розумієш. Де він, там і вона.
– Холєра!
– О ні, вона чудова поліцейська. Я взагалі великий прихильник жінок у фірмі. Як вони можуть
чіпляється, як усе перевіряють і не відпускають. Я люблю з нею працювати. Поки не сто сорок восьмої37 не
оформить, я не маю шансу зайти, може, потім вкручуся.
– Спокійно.
– То що, по Інтернетові побушувати хочеш?
Синиця показав на комп’ютер.
37
Стаття 148 Карного Кодексу Польщі – вбивство.
88
– Напевно, не сьогодні. Найголовніше для мене було на власні очі побачити, що матеріали
журналіста заслуговують довіри. Ця система настільки засмічена, що мені довелося б сидіти тут до ночі, а у
мене ще умовлена зустріч.
– Гаразд, я зроблю це за тебе.
– Я не це мав на увазі, Синиця.
– У мене ні з ким зустріч не призначена. Документи почекають один день. Перевірю побитих жінок, переважно повій. Може щось і вискочить.
– Дякую.
– Спокійно. Послугу колись повернеш. Я за цим простежу. Ось у мене, наприклад, таке прохання: як
повертатимешся до Сників, то не лізь їм на очі, так? Моїй команді. Я тобі все пришлю, як тільки мені
подадуть звіт.
– Чому?
– Ти чужий, у відпустці, а ми, на жаль, друзі.
– З ким це у тебе закос?
– З Болеславським. Якщо він побачить тебе, будуть сцени.
– Синиця, ти з прокурором воюєш? Зрештою, ти найкращий чоловік у світі. Поліція повинна
виготовляти м'які іграшки з твоєю подобою.
Його приятель зітхнув і швидко глянув на те місце, де зазвичай сиділа його колега.
– Так ось у чому справа! – засміявся Косма. – Підбиваєш клинця до його кузини!
– Тихо, Космо!
– Так, я нічого вже не кажу. Гаразд, це було не по темі. – Він підняв руки вгору, а потім поплескав
Синицю по спині. - Нарешті! Хтось повинен був зробити з тебе чоловіка.
– Замовкни!
– Я завжди був переконаний, що у вас є якась рішучість, як у Лонгіна Подбіпєнти38, що, якщо не
відрубаєш трьох голів, то не замочиш чи що.
– Пиздуй вже.
– Розкажеш потім. Я йду!
Вони швидко попрощалися, і Косма вискочив із будівлі, задоволений тим, що злива перетворилася
на мрячку. Він стрибнув у машину і подзвонив Майї.
– Я вільний, — сказав він.
– Ну, чудово! Сьогодні їжа в китайському стилі. Їдь на вулицю Пілсудського. Пивна називається
"Шанхай".
– Справжня кулінарна подорож навколо світу.
– Не барися. Я буду там за десять хвилин.
Згідно з навігацією, дорога займе стільки ж часу. Косма швидко прибув за вказаною адресою і навіть
зумів знайти місце для паркування прямо біля входу в ресторан.
Майя вже чекала на нього в ресторані, який зовсім не нагадував китайського їстівного раю. Хлопець
нахилився і поцілував її в щоку. Дівчина зарум'янилася, що він привітав з задоволенням.
– Що ми їмо? - спитав він.
– Я вже замовила.
– Без мене?
– Виходячи з подій останніх днів, напевно, можна відверто сказати, що ти абсолютно нічого не
розумієш в їжі, ти гірший гурман, ніж я водій. Відтепер я вирішую де і що їмо, а твої кулінарні смаки будуть
вироблятися. Судячи з усього, приблизно через два роки ти будеш достатньо незалежним, щоб зробити своє
перше замовлення в моїй компанії.
– Аби тільки в ньому було м'ясо, — відповів він. – Наші предки не для того гинули під час полювання
на мамонтів, щоб зараз запихатися травичкою. Домовилися.
– Я не питала, я ознайомлювала. Фотографії того загадкового чоловіка я надіслала тобі електронною
поштою.
– Дякую. Однак у мене є досить неприємна новина. Відразу після нашого розставання я знайшов
тіло Рубенса на Диявольському дереві.
Майя зблідла.
– Що ти там робив? – спитала вона.
Косма був трохи здивований такою реакцією. Він згадав, що цього ранку не згадував їй про свій
візит до Рубенса.
– Я приніс йому сніданок.
– Що?
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вники, Міхал Шьмеляк», після закриття браузера.