Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Лише цього визнання і бракувало почути Айне, щоб остаточно утвердитись у своїх намірах. Добро ж, вона вдасться покірною і чекатиме нагоди, щоб, не порушуючи клятви, занапастити того, хто нічим не відрізняється від свого огидного батька.
– Загрозами ти нічого не досягнеш, а вмирати я не боюсь, – байдуже відповіла Айна.
– До чого ти завела цю розмову? Адже ми уклали договір. Я врятую батька, а ти повернешся додому.
– Мені просто хотілося зрозуміти, на що ти здатний.
– На багато що… Але я не порушу своїх обіцянок, якщо ти дотримуватимеш своїх… Краще залишимо це та поговоримо про поїздку… Нам доведеться провести разом багато днів та ночей. Не думаю, що наш шлях ляже як бездоганно рівне полотно.
– Мені потрібний зручніший одяг, – сказала Айна, – а ще меч, ніж, лук зі стрілами…
– Все це у тебе буде... Які ще побажання?
– Жодних. Міцний витривалий кінь і все…
– Добре. Якщо вигадаєш ще щось, то знайдеш мене у стайні або в гостьових кімнатах.
– Непогано б узяти з собою скільки-небудь магії, – сказала Айна в спину Теумару, що вже зібрався йти геть.
– Ми багато витратили, усуваючи наслідки твоїх мимовільних чар... Не слід залишати місто без магії, – не обертаючись, промовив Теумар, – але три краплі я з собою візьму. Якщо виникне зовсім безвихідна ситуація.
– Є таке, що ніякі чари не зможуть подолати! – відповіла Айна.
– Сподіваюся ми з таким не зіткнемося… – кинув Теумар.
Про далекий край Сухого русла розповідалося і в легендах Етеляни, і в легендах Лянсіди. Подейкували навіть, що невідома істота, яка голосить перед будь-яким нещастям, родом саме звідти, з древніх печер, тому вона здатна передчувати те, що іншим недоступне.
Близький край був короткий, упирався в Кам'янисту рівнину і жодних явних таємниць у собі не зберігав.
Велика річка, що колись розливалася далеко і широко, на півдні впадала в море, а глибоко на півночі мала джерело. Але після її зникнення звивисте русло засипало камінням, занесло піском, вітер згладив, зрівняв із землею стрімчасті береги. І, нарешті, залишилася лише невелика його частина, де раз на рік просочувалися з-під зибучих пісків дорогоцінні золотисто-червоні краплі, заради яких століттями велася війна не на життя, а на смерть.
Після відходу Теумара, Айна повалилася на ліжко і заплющила очі, намагаючись не думати ні про що, а отямилася лише тоді, коли незнайома молода служниця несміливо торкнулася її плеча.
– Пан чекає на вас, – тихо нагадала служниця.
Айна підвелася, поправила волосся і пішла коридором у бік їдальні.
Вони обідали вдвох. Ізенару несподівано стало гірше, і Укка залишилася біля його ліжка. Але вона переконала Теумара, що погіршення є тимчасовим, що батькові поки що нічого не загрожує, оскільки його могутнє здорове тіло вперто продовжує боротися з наслідками дикої магії.
Айне було ніяково сидіти за столом навпроти лянсіданського вождя і вдавати, що нічого не сталося. Відчував це й сам Теумар.
Але відступати не було куди. Він з ненавистю дивився на опущене, бліде обличчя Айни. Не будь вона настільки гарна і ніжна... Айна, відчувши його погляд, так швидко підвела очі, що Теумар не встиг відвернутися. Не встигла й Айна впоратися з собою, тому в її очах сяяли гнів і неприкрита ворожість.
– Ми повинні змиритися з присутністтю один одного, – спокійно сказав Теумар, хлюпнувши собі в чашу трохи вина, – все і так досить заплутано. Я не хочу ударів у спину, навіть ненавмисних…
– Я пообіцяла, що їх не буде, але свої почуття до тебе я не змозі приборкати, – відповіла Айна.
– Отже, за першої ж зручної нагоди, ти кинеш мене і втечеш? – з усмішкою запитавши він, – припустимо, якщо я опинюся в пастці, а ти, з якоїсь причини ні?
– Неодмінно так і зроблю! – не стала мудрувати Айна.
Запевнення у протилежному, навпаки, викличуть у Теумара підозри. А так – ніяких вдавань... до потрібної пори...
– Ти не думала, що це нечесно? Адже я більше залежу від твоєї допомоги, ніж ти від моєї, – спробував пожартувати Теумар.
– Дякуй своєму батькові, – незворушно парирувала Айна, – це через нього ми опинились у такій халепі. Так у нього й запитай про нечесні вчинки.
– Ти ніколи не зможеш його пробачити?
– А ти пробачив би викрадача своєї сестри?
– Чому ми не здатні хоча б на якийсь час заглушити ненависть один до одного? У місті ніхто не знає, що сталося. Охоронці, що були свідками твого вчинку, вирушили до Сетао разом із Мерьятою, а іншим слугам я повідомив, що у батька стався напад. Тебе ж, як і раніше, вважають гостею.
– Гостею, на яку влаштували облаву по всьому лісі? – посміхнулася Айна.
– Не облаву, а пошуки… Втім, ти все одно мені не повіриш! Все, що мені від тебе потрібно – перемир'я доти, доки не досягнемо кордонів Етеляни, а там ти вільна… – сказав Теумар і ніяково обірвав свою промову на середині, ніби якась думка раптово наздогнала його розум.
Айна встала з-за столу.
– Я трохи погуляю двором, потім піднімуся до себе. Не турбуй мене до світанку. Я хочу добре відпочити перед важкою дорогою.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.