Читати книгу - "Пси господні, Марчін Швьонтковський"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Ландграф не звернув на його слова ані найменшої уваги, махнув рукою, і полонених уже під руки виводили на вулицю. Охоронці не забарилися виконати наказ правителя в точності – через десять хвилин Еркісія сидів в окремій клітці, зв'язаний, як свиня, не в змозі поворухнути навіть пальцем. У процесі ув'язнення, аж ніяк не м'якого, він втратив залишки стоїчного спокою, який демонстрував досі. В ньому закипіла холодна лють. Він не міг ні зануритися в молитву, ні спокійно обдумати ситуацію, що склалася. Еркісія намагався дотягнутися руками до чогось, що могло б послужити каталізатором, щоб розірвати охоронців на шматки – на жаль, вони зв'язали його надто добре. Від безсилої люті він втратив залишки самоконтролю і почав намагатися використовувати прецизію без каталізаторів, що, звичайно, не дало жодного ефекту і навіть погіршило ситуацію, оскільки він став ще більш роздратованим.
Домініканець почав заспокоюватися лише через пару хвилин. Йому було соромно за цей напад гніву, але в нього не було часу на докори сумління. Треба було швидко придумати, як вибратися з клітки. Він уже знав, що це буде надзвичайно важко.
Херцбрудер сидів за кілька десятків кроків від нього, поза колом світла від смолоскипів охоронців, які раз у раз кидали на нього уважні погляди. До нього нарешті дійшло, що єдине, що він може зробити в цій ситуації, це заспокоїтися і чекати, як вона розвиватиметься. Його не могли тримати тут вічно, рано чи пізно повинна була з'явитися можливість втекти. Протягом години йому навіть вдалося трохи поспати. Він знав, що йому потрібні сили, але його будив кожен шерех, і раз у раз його заливала хвиля гарячого приниження в поєднанні з люттю. Тому він пропустив момент, коли чоловік у скромному одязі вперше вийшов з темряви і блискавично, з точністю бритви за допомогою praeciosum sopiens, звалив першого вартового. Він бачив лише, як наступні охоронці падали, втрачали свідомість, падали в конвульсіях і починали задихатися, очевидно, під впливом відомої і невідомої прецизії. За мить все закінчилося, і винуватець усього цього переполоху з незмінною докладністю і в абсолютній тиші відчинив клітку домініканця.
– Хто ти такий? – пошепки запитав Еркісія, вдячний Богові і незнайомцеві за порятунок.
– Скажімо: добрий дух. Кристал у тебе? – відповів той, розрізаючи пута ченця.
– Який кристал? – перепитав іспанець несвідомо, бо зеленкувата грудочка зовсім не асоціювалася у нього з кристалом.
– Вірідій. Зелений кристал, який ви отримали від професора. Він у вас?
– Маю...
– Тоді бережіть його, як зіницю ока, і якнайшвидше їдь до Майнца. Ти мусиш дістатися до Майнца, зрозумів?
Приголомшений домініканець лише кивнув.
– Тоді забирайся звідси.
– Ти стежив за нами, чи не так?
– Звісно, що так. А тепер забирайся звідси, це важливо! – наполовину крикнув, наполовину прошепотів незнайомець, вийшов з клітки і зник у темряві, наче тінь.
Еркісії не треба було повторювати двічі. Він вискочив зі своєї тісної в'язниці і кинувся туди, де, як він пам'ятав, був ліс, а отже, найкращий притулок. Однак зупинився. Він згадав про Херцбрудера. Йому стало шкода стрільця; він не повинен був залишати його позаду, тим більше, що дещо пообіцяв йому. Тож він відступив назад.
Без жодних проблем він підкрався до клітки, де сидів лісничий. Вона охоронялася набагато слабше, ніж та, в якій донедавна сидів він сам. Обшарпані бродяги з тракту спали, а от Херцбрудер – ні. Свідомо сидячи тихо, він дивився на Еркісію великими очима. Монах почав шукати довкола якийсь шматок сталі, щоб кинути відкриваючу прецізію. На жаль, нічого не знайшов. Він спробував використати відірвану
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Пси господні, Марчін Швьонтковський», після закриття браузера.