Читати книгу - "Віддана босу за борги, Марк Логан"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Кров окропом стає, і обернутися не виходить. М'язи в камінь застигають, а в грудях немов лава розпечена вирує.
Сучий син! І тут порахував.
Адже знає, що не махатиму кулаками на цвинтарі. Знає мене, як своїх п'ять пальців.
— Ти думаєш, безсмертний? — руки в кулаки стискаю до білих кісточок. Ні, я не можу. Сука, не можу на нього подивитись. Зірвусь. Точно зірвусь!
— Андрію, ми ж із пелюшок разом, — хмикає. — Гаразд. Потім, усе потім. У мене мало часу. Ось, — простягає теку. — Вивчиш, потім поговоримо, — стискає моє плече. — Думаю, ти й так знаєш, що мене підставили, як би дивно це не звучало.
— І як я тебе знайду? — трохи повертаюся, спіймавши краєм ока його рухи.
— Я тебе сам знайду.
Ривком розвертаюсь, дивлячись услід другу.
Я думав, минуло, але ще болить. Сука! Лезом по серцю.
Все знову летить до біса!
Що зі мною? Якого хріна я не можу набрати охорону, наказати зупинити та відвезти в цікаве місце.
Стискаю теку у руках, розуміючи, що незабаром знову все стане, як і раніше. А я не хочу. Не хочу її віддавати, навіть попри те, що він, швидше за все, має рацію.
Ні. Я не відчуваю докору сумління, бо спав з його дружиною. Напевно, я хріновий друг, але…
Хіба хрінові друзі поступаються дівчиною другові? Хіба не пропонують бути в частці від бізнесу без будь-яких вкладень?
У будь-якому випадку, він мене зрадив. І неважливо, забрав гроші чи ні. Він пішов, змусивши мене гнити у ненависті та здогадах. Дав поштовх втілити у життя найтаємніші та найбільш хворі фантазії.
Дивлюся на червону теку в руках, розуміючи що, розгорнувши, можу ще більше розлютитися.
Іду геть і лише у салоні автомобіля розгортаю.
— Шефе, — Шрам спостерігає за мною через дзеркало заднього виду, — хлопці пасуть цього разу…
— Нехай залишать, — хриплю. Він сам прийде, І знає, надто добре мене знає.
— Але…
— Не алекай, бля! Я сказав залишити, отже — залишити, чи ти не розумієш нормальної балаканини? Я можу і силоміць пояснити! — кулаки сверблять. Я тільки зараз розумію, що Стас уникав моїх хлопців, бо знає: не зможу віддати жорсткого наказу. Для нього не зможу.
В офісі кілька годин витріщаюся на перший листок теки.
Злості вже немає, тільки розуміння, що в мене за спиною не просто ворог — тварюка, яка мріє зрівняти мене із землею. Але боїться. Шукає цапів-відбувайлів, ховаючи справжнє обличчя в пісок.
Шалено вдячний! До понеділка! Мирних вихідних!
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Віддана босу за борги, Марк Логан», після закриття браузера.