Читати книгу - "Талiсман"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
«Досі назирці за мною», — подумав Джек і підніс пляшку до губ. За мить до ковтка розум Джека заволав: «Гей, зачекай-но хвилинку! Зачекай хвилинку, дурню, чи ти хочеш загинути?» От би весело було, якби він, стоячи посеред Західної Дороги, перенісся назад, у інший світ, і теж опинився б посеред дороги, де його миттєво зіб’є фура, що летить на шаленій швидкості, або вантажівка «ЮПС».
Джек побрів до краю дороги… а тоді пройшов іще десять-двадцять кроків у високій, аж по стегна, траві для певності. Він востаннє глибоко вдихнув, наповнюючи легені солодким ароматом цього місця, прагнучи втримати притаманний йому супокій… відчуття веселки.
«Маю спробувати запам’ятати це відчуття, — подумав він. — Воно може знадобитися мені… і я, можливо, довго не повертатимуся сюди».
Він поглянув на луки, що темніли, коли ніч зі сходу стелилася над ними. Вітер посилювався — тепер він був холоднішим, але не менш ароматним, і куйовдив хлопчику волосся — яке тепер стало кудлатим, — як куйовдив траву.
Готовий, Джекі?
Джек заплющив очі й приготувався до жахливого смаку і блювоти, яка може потім захопити його.
— Банзай, — прошепотів він і випив сік.
Розділ чотирнадцятий
Бадді Паркінс
1
Джека знудило тонкою цівкою рожевої слини. Лише кілька дюймів відділяли його обличчя від трави, що вкривала довгий схил до шосе з чотирма смугами. Він затряс головою і знову гепнувся на коліна, оголивши сірому небу спину. Світ, цей світ, смердів. Джек змусив себе відступити подалі від цівок блювотиння, що зависли на траві — сморід змінився, але не зник. Бензин та інші безіменні отрути розлилися в повітрі, а саме повітря відгонило втомою та виснаженням — навіть гамір, що долинав сюди від траси, добивав змертвіле повітря. Зворотний бік дороговказу здіймався над головою, як величезний телеекран. Хитаючись, Джек зіп’явся на ноги. Далеко внизу, з того боку автостради, виблискувала безкрая гладінь озера, лише трохи сірішого за небо. Поверхню води часом пронизувало якесь лиходійне світіння. Над озером здіймався запах металевих ошурок і втомленого дихання. Озеро Онтаріо і затишне маленьке містечко біля нього — Олкот чи Кендал. Джек набагато збився зі шляху — втратив сотню чи більше миль і чотири з половиною дні. Хлопчик ступив під знак, сподіваючись, що гірше вже не буде. Він поглянув на чорні літери. Витер рот. «АНГОЛА». Ангола? Де це? Він зиркнув униз, на задимлене маленьке містечко, крізь майже придатне для дихання повітря.
І «Ренд Мак-Неллі», незамінний компаньйон, розповів, що акри водяної гладіні там, унизу, — це озеро Ері. Отже, Джек не змарнував часу в даремних мандрах, навпаки — зберіг його.
Та перш ніж Джек міг вирішити, чи не розумніше врешті повернутися на Території, щойно там стане безпечно — тобто коли диліжанс Морґана від’їде достатньо далеко — перш ніж він зробить це, перш ніж тільки почне про це думати, він спуститься в маленьке задимлене містечко Ангола і погляне, чи цього разу Джек Сойєр, Джекі, не спровокував якісь із тих змін, татку. Він почав спускатися схилом — дванадцятирічний хлопчик у джинсах і картатій сорочці, зависокий як на свій вік, із надмірною тривогою на обличчі. Він уже почав скидатися на нечупару.
На півдороги до траси Джек збагнув, що знову думає англійською.
2
Багато днів по тому і набагато західніше чоловік на ім’я Бадді Паркінс, який щойно виїхав із Кембриджа, штат Огайо, сороковою трасою, підібрав високого хлопчика, що називав себе Льюїсом Фарреном, звернувши увагу на стривоженість малого. Льюїс, ще зовсім дитина, мав такий вигляд, наче тривога витаврувана на його обличчі. «Розслабся, синку, хоча б заради себе самого, якщо більше нема заради кого», — хотів сказати Бадді хлопчикові. Та малому, як його послухати, бід вистачає на десятьох. Мати хвора, батько помер, його відправили до якоїсь шкільної вчительки, тітки в Бакай Лейк… Льюїсу Фаррену не бракувало турбот. І, схоже, він з минулого Різдва не тримав у руках більше п’яти доларів. Однак… Бадді вирішив, що малий почав йому забивати баки.
По-перше, пахло від нього фермою, а не містом. Бадді Паркінс та його брати працювали на трьохстах акрах землі неподалік від Аманди, десь за тридцять миль від Коламбуса, і Бадді знав, що не може помилитися. Хлопець пахнув, як Кембридж, а Кембридж — село. Бадді виріс серед запахів зораного поля та обори, гною, кукурудзи і теплиць із горохом, і невипраний одяг хлопчака, що сидів поряд із ним, увібрав у себе всі ці знайомі аромати.
А ще ж сам одяг. Місіс Фаррен, мабуть, дуже сильно хворіла, якщо відрядила сина у подертих джинсах, хтозна-який бруд проїв такі зморшки, що ті аж закам’яніли. А взуття! Кросівки Льюїса Фаррена ось-ось мали розвалитися в нього на ногах. Шнурівки злиплися, а тканина порвалася і протерлася в кількох місцях на кожному черевику.
— Кажеш, вони забрали татків автомобіль? Так, Льюїсе? — перепитав Бадді.
— Еге ж, саме так, як я й казав. Ниці боягузи прийшли вночі і нахабно вкрали його з гаража. Не вірю, що їм можна так робити. Хто ж краде авто в людей, які тяжко працювали і справді збиралися поновити виплати, щойно це стане можливо? Хіба ні? Як гадаєте?
Чесне засмагле обличчя хлопчика повернулося до нього так, наче це було найважливіше питання з часів помилування Ніксона[137], або, можливо, висадки в затоці Свиней[138]. Усі інстинкти Бадді підказували погодитись — і він нахилився, маючи намір погодитися з будь-якою щиросердною думкою хлопчика, від якого так і несло роботою на фермі.
— Гадаю, що у всього, з чим ти стикаєшся, є дві сторони, — не дуже радісно відповів Бадді Паркінс.
Джек блимнув, а тоді перевів погляд на дорогу. І знову Бадді відчув тривогу. Здавалося, хмара стурбованості кружляла над хлопчиком, і чоловік майже пошкодував, що не дав йому ствердної відповіді, якої той так потребував.
— Наскільки я розумію, твоя тітка — вчителька початкової школи, тут, у Бакай-Лейк? — уточнив Бадді, сподіваючись хоч трохи розвіяти сум маленького хлопчика. — Прямуй до майбутнього, а не до минулого.
— Так, сер. Саме так. Вона викладає в молодшій школі. Ґелен Воген. —
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Талiсман», після закриття браузера.