Читати книгу - "Пані Язикатої Хати, Ялинка Ясь"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
-Підкажіть мені, як душі самотні зводити? Я хочу вже зараз спробувати допомогти одній парі.
-Похвальне бажання! - підтримала Явдошка, - знайомі твої?
-Не зовсім. Хлопця я знаю, а от із дівчиною «познайомилася» заочно… - і розповіла Стьопка про своє несподіване «вторгнення» у тіло Зойки. Явдошка навіть рота роззявила, слухаючи родичку.
-Чудна ти, Свирянка, якась, - винесла вердикт прародителька, - зі мною не траплялося подібного…
-І що ж мені робити? - засмутилася Стьопка.
-Я розповім, у чому наше вміння полягає, а як саме його застосувати – вирішувати тобі. Кожна з нас цю дорогу проходила самостійно. Слухай та запам'ятай! Перша відмінність Свирянки від інших людей у чому?
-В очах? - припустила Стьопка, пригадавши, що розповідала Лукерія.
-В очах, - погодилася Явдошка, - вони, наш головний скарб. Здавна нас кликали «Зріючими» через здатність бачити невидиме. Були сумні часи, коли таких як ми на вогнищах палили, вважаючи, що ми надсилаємо пристріт, - Явдошка зітхнула, - ми їм щастя, плели, ех… ну, та не про те мова зараз. Так ось, за своєю суттю «пристріт» - це погляд внутрішнім зором. Лівим оком ти бачиш жіночу половинку долі, а правим – чоловічу.
Стьопка почергово затулила рукою ліве, а потім праве око.
-Це не так робиться, - з усмішкою похитала головою старша родичка, - тим більше вперше. Зібратися з думками треба.
-Ну сяду я вдома, сконцентруюсь. Очі закрити і що далі?
-Почни з тих, кого знаєш, так буде легше. Потім, як навчишся, з'єднуватимеш, хто за сотні кілометрів від тебе, а то й далі.
-Добре. Але як?
-Заплющ очі, - веліла Явдошка. Стьопка закрила, - уяви ту вагітну дівчину.
-А чому саме дівчину? Чому не хлопця?
-Жіночі переживання тобі ближче. Як навчишся, все одно буде з кого починати.
-Добре, пробую… - і Степанія спробувала уявити обличчя Зойки. Нічого складного, в пам'яті відразу випливло обличчя худенького дівчинки з блакитними очима.
-Тепер хлопця, - сказала Явдошка, - уяви, що поряд стоять. Є?
-Є...
-Вона зліва, а він праворуч, так?
-Так...
-У центрі, що бачиш?
Степанида від несподіванки здригнулася і очі розплющила, бо виразно між Зоєю і Романом побачила постать Антона Грізного.
-Ой...
-Ну що ти, завчасно, - пожурила Явдошка, - чи злякалася чогось?
-Так, я побачила, що батько дівчини стояв між ними! Як живий! Кулаки стиснуті, очі насуплені… - сказала приголомшено.
-От! Значить у ньому головна проблема, він не дає їм бути разом.
-І що мені робити? Поговорити з батьком, умовити не втручатися?
-Можна звичайно і так, - поблажливо посміхнулася Явдошка, - але Дар не дарма, з кожним не поговориш.
-А як? Навчіть!
-Ось побачила ти проблему. Якщо це людина, сконцентруйся на ньому. Уяви, що ти - це він. Заглянь у душу, відчуй мотиви. І спробуй думати, як він. А потім, як опануєш, спробуй змінити його думку.
-Не зрозуміла.
-Дивися. Розповім, про мій перший раз. Сусідка в мене була, самотня, літ під сорок. Жила одна зі старою матір'ю. Все я думала, від чого Лізка незаміжня, якщо і красою не обділена і трудяжка-господиня? А коли в силу вступила, про неї першу згадала. Сіла на горищі, щоб ніхто не заважав, представила її. І як Лізка перед очима встала, тут же праворуч намалювався мужик невідомий, не з нашого села. Гарний, високий, з сивиною. Ну, думаю я, наречений Лізки знайшовся, але хто він, як їх звести? І тут якраз між ними з'явилася мати Лізкина. Здивувалася я, а вона тут до чого? - Степанія жадібно ловила кожне слово і не дихала, - уявила я, що у тілі тітки Наді знаходжуся. Не одразу, але вийшло. І тут спогади в голові склалися, як я, тобто вона, тітка Надя, листи якісь у печі палила. І навіть страх відчула, що донечка моя листи ці прочитає і кине мене одну свій вік доживати, а сама в місто до мужика поїде.
-Ого! - вирвалося у Стьопки, - ви прямо це відчули? Навіть думки?!
-Відчула, як є!
-І що зробили? Розповіли Лізці?
-Та ні! Я спробувала тітку Надю "переконати", налаштувати на правильний лад. Немов вона сама собі за совість стала, мовляв як так, дочка у мене красуня, страждає одиначкою, а я же онуків навіть не няньчила… Кілька днів так з нею «говорила»…
-Оце так! - вразилася новоявлена Свирянка, - а далі?
-Далі все.
-А як з усім цим пов'язане вишивання, якщо, як виявилось, все відбувається в голові?
-Очі в тебе закриті, а руки роблять!
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Пані Язикатої Хати, Ялинка Ясь», після закриття браузера.