Читати книгу - "Габрієла"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Гнів душив старого, він ладен був вибухнути, та останні слова оптового крамаря трохи заспокоїли.
— Так, хто більше од мене зробив для Ільєуса?.. — повторював він слідом за Атаулфо, — Тут же був край світу, глухий закут, нерозроблена плантація, і ви маєте це пам'ятати. А сьогодні у всьому штаті немає такого міста, як Ільєус. Чому б їм не зачекати трохи, хоча б до того часу, поки я помру? Адже ж я стою вже однією ногою в могилі. Чим я заслужив таку невдячність на кінець життя? Що поганого я вчинив, чим скривдив цього сеньйора Мундіньйо, якого майже не знаю?
Атаулфо Пассос зніяковіло мовчав. В голосі полковника чулося тремтіння, це був голос старої людини, що відчуває свій близький кінець:
— Не думайте, я не проти того, щоб дещо змінити, дещо зробити по-новому. Але навіщо цей шалений поспіх, немовби нам залишилося жити кілька днів? Всьому свій час! — Перед Пассосом знову був господар краю, непереможний Раміро Бастос. — Я не скаржуся. Я звик до боротьби і не боюсь її. Сеньйор Мундіньйо вважає, що Ільєус почав існувати саме з того дня, як він сюди прибув. Він хоче закреслити вчорашній день, але зробити це нікому не під силу! Він зазнає жахливої поразки і дорого заплатить за цю авантюру… Я його поб'ю на виборах, а потім викину з Ільєуса. І ніхто мені не заборонить зробити це.
— В ці справи я, полковнику, не втручаюся. Єдине, чого я прагну, — це розв'язати питання виборів до Асоціації. Для чого ж і її вмішувати у ваші суперечки? Асоціація, поза всяким сумнівом, має стояти над політикою, її поле діяльності — економічні проблеми і проблеми торгівлі. Якщо вона почне прислужуватися політиці, вона попливе за течією. Чи ж варто витрачати зараз сили на казна-що?
— А що ви пропонуєте?
Атаулфо Пассос пояснив. Полковник Раміро Бастос слухав його, поклавши підборіддя на руки, схрещені на костурі, у нього було чисто виголене обличчя, вогники гніву поблискували в очах.
— Ну що ж, я не хочу, щоб сказали, буцімто я погубив Асоціацію. До того ж я дуже високо ставлю ваші заслуги. Не турбуйтеся, я сам все переповім кумові Малуфу. Але права віце-президентів будуть абсолютно рівні? Не вийде так, що один з них підкорятиметься другому?
— Ні в якому разі. Дякую, полковнику.
— Ви вже говорили з цим сеньйором Мундіньйо?
— Поки що ні. Спершу я хотів вислухати вас.
— Він може не погодитись.
— Якщо ви, господар міста, погодились, то чому це він має відмовитись?
Полковник Раміро Бастос усміхнувся, він, як завжди, був першим.
Так Насіб став четвертим секретарем Комерційної асоціації Ільєуса, а значить, товаришем Атаулфо, Мундіньйо, Малуфа, ювеліра Пімента та інших впливових людей, а серед них Маурісіо Каїреса і Капітана.
Над розв'язанням питання про кандидатуру офіційного оратора Атаулфо Пассосу довелося також немало поморочитись. Важко було умовити Капітана дати згоду на обрання його бібліотекарем, посада якого значилася останньою в списку. І хіба не Капітан був офіційним промовцем, оратором в гуртку імені 13 травня? І це тоді, як Маурісіо Каїрес не займав подібної посади в жодному товаристві. Але слід було зважити на чималі асигнування, призначені для бібліотеки, тому саме Капітан з його ерудицією, як ніхто більше, зміг би вибрати і укомплектувати книги. Ця бібліотека стала б тоді публічною міською бібліотекою, куди молодь і літні люди приходили б у вільні години, бо вона буде завжди відчинена для всіх мешканців Ільєуса.
— Даруйте! Даруйте! А Жоан Фулженсіо, а Доктор, вони ж цілком достойні люди…
— Але вони не кандидати. Доктор взагалі не член Асоціації, а наш дорогий Жоан не погоджується на жодну посаду… Ні, окрім вас, нам нікого призначити. Ви найкращий оратор міста.
Свято на честь новосілля і обрання нового правління Асоціації було варте того, щоб його побачити і про нього розповісти. В другій половині дня у великій залі, що займала увесь перший поверх і де мала розміститися бібліотека, відбулися урочисті збори (на другому поверсі розмістилися різні відділи і секретаріат). Вступ на посади нових членів правління було відзначено промовами і шампанським. Винятково заради цього свята Насіб пошив нового костюма. Яскравий галстук, блискучі черевики, діамант на пальці — його важко було відрізнити від полковників, власників фазенд.
Увечері відбувся бал з буфетом, який організував Насіб (Плініо Араса поширював скрізь чутки, немовби Насіб скористався із своєї посади, щоб побільше заробити, але це була чистісінька брехня). В буфеті був широкий вибір закусок і чималий набір вин, окрім кашаси. На стільцях попід стінами сиділи дівчата; мило усміхаючись, вони чекали запрошення до танцю. У яскраво освітлених кімнатах другого поверху дами і їхні кавалери, жваво розмовляючи, ласували солодощами і закусками Габрієли; всі зійшлися на тому, що навіть у Баїйї ніколи не влаштовували такого вишуканого свята.
Оркестр з «Батаклану» грав вальси, танго, фокстроти, військові польки. Цього вечора в кабаре не танцювали, адже всі полковники, комерсанти, експортери, молоді торговці, лікарі й адвокати зібралися в Асоціації. Кабаре було порожнім, лише кілька сонних жінок даремне чекали на відвідувачів.
В залі для танців старі і молоді жінки пошепки обговорювали одяг, коштовності й прикраси присутніх, передавали різні плітки про інтимні зв'язки, передбачали весілля. Чудова вечірня сукня Малвіни, виписана з Баїйї, справила скандальне враження і була всіма засуджена. Ні для кого в місті вже не було таємницею те, що інженер, котрий приїхав досліджувати бухту, одружений, хоча і живе окремо від дружини. Знали також про те, що вона невиліковно хвора і перебуває у психіатричній лікарні. Але це нічого не означало, все одно він не мав права задивлятися на молоду дівчину на виданні. Що він міг запропонувати їй, окрім безчестя? В кращому випадку вона стала б предметом міських пліток, оскільки йому ніколи не вдасться вступити в новий шлюб. І, незважаючи на це, Малвіна й інженер не залишали одне одного ані на хвилину, були найнерозлучнішою парою і не пропускали жодного ганцю. Ромуло танцював аргентинське танго краще, ніж покійний Осмундо. Малвіна, з розпашілим обличчям, на якому сяяли чудові очі, здавалось, марила наяву, вона мов пір'їнка літала в дужих руках інженера. Шепіт пробігав по рядах жінок, що сиділи попід стінами, піднімався сходами, заповзав у кімнати. Дона Фелісія, мати Ірасеми, пристрасної шатенки, що полюбляла фліртувати біля воріт садиби, заборонила доньці дружити з Малвіною. Вчитель Жозуе пив усі вина
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Габрієла», після закриття браузера.