Читати книгу - "Адвокат негідників"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Чи є щось, що ви хотіли б обговорити тепер, коли у вас є адвокат?
— У цьому симпатичному холодильничку пиво є?
Нахиляюся, відкриваю дверцята і виймаю банку пива. Він відкриває пиво і робить довгий ковток. Йому подобається.
— Це, певно, найдорожче пиво, яке я колись пив, — зі сміхом каже він.
— Як варіант. Зверніть увагу, жоден інший адвокат не пропонував би вам алкоголь у власному офісі.
— Так і є. Ви перший. — Ще один ковток. — Отож, Себастьяне, — тепер, коли я заплатив половину гонорару і ми підписали контракт, можна вас називати Себастьяном?
— Хай буде Себастьян.
— Добре, Себастьяне, то що, окрім пива, я отримаю за п’ять тисяч баксів?
— Для початку — юридичні поради. І захист — у копів не буде спокуси вхопити вас і мучити дошкульними десятигодинними допитами. Вони триматимуться подалі, адже діятимуть за буквою закону. У мене є зв’язок з детективом Ріардоном, я пробуватиму переконати його, що у них не достатньо доказів, аби рухатись далі. Якщо вони здобудуть новий доказ, є шанси, що я про це знатиму.
Він перевертає банку, витрушує з неї останні краплі, витирає рот рукавом. Жоден спраглий студент не впорався б із банкою пива швидше. Зараз ще один чудовий момент для нього сказати щось на кшталт «доказів не існує». Однак він, відригнувши, питає:
— А якщо мене заарештують?
— У такому разі я прибуду до в’язниці і намагатимусь вас визволити, однак це буде неможливо. У цьому місті звинувачення у вбивстві усуває можливість звільнення під заставу. Я подам цілий стос клопотань, нароблю галасу. У мене є друзі в газеті, я поділюся з ними фактом, що поліція не надто забезпечена доказами. Почну тиснути на прокурора.
— Як на 5 000 доларів — це небагато. Можна ще одне пиво?
Вагаюсь якусь мить, тоді вирішую, що два пива буде його межею, принаймні в моєму офісі. Подаю йому ще одну банку зі словами:
— Я просто зараз поверну гроші, Арч, якщо наша угода вас не влаштовує. Як я вже казав, я зайнятий адвокат, у мене повно клієнтів. П’ять тисяч баксів не змінять мого життя.
Він відкриває банку і голосно сьорбає.
— Хочете, щоб я повернув чек? — питаю я.
— Ні.
— У такому разі припиніть скиглити щодо гонорару.
Він дивиться на мене, це вперше я ловлю на собі холодний і порожній погляд убивці. Мені такі вже траплялися.
— Вони прикінчать мене, Себастьяне, — каже він. — Копи не можуть нічого довести, не можуть знайти винного, а на них помітно тиснуть. Вони мене бояться, бо якщо заарештують мене, то їм доведеться мати справу з вами, а за браку доказів вони не хочуть передавати справу до суду. Уявіть собі вердикт «не винен» після такої гучної справи. Тому буде щось на зразок короткого замикання, так вони позбудуться мене і вбережуть всіх від клопотів. Я знаю, бо вони мені самі розповіли. Не детектив Ріардон. І не ті великі цабе в центральному управлінні. Розповіли патрульні, одні хлопці, які стежать за мною постійно, день і ніч. Вони наглядають за трейлером, коли я сплю. Вони мене дратують, лають і погрожують. І я знаю, що вони хочуть вбити мене, Себастьяне. Ви ж знаєте, який насправді гнилий цей департамент. — Він змовкає і ковтає ще пива.
— Сумніваюся, — не погоджуюсь я. — Звісно, є в отарі й паршиві вівці, але я ще ніколи не стикався з тим, щоб вони позбувалися від підозрюваного у вбивстві лише тому, що не можуть його дотиснути.
— Я знаю одного типа, якого вони вбили, — наркодилера. Обставили так, ніби то була провалена доставка.
— Я не збираюся це обговорювати.
— Є одна проблема, Себастьяне. Якщо вони пустять кулю мені в голову, то ніколи не знайдуть тіла дівчини.
Всередині все перевертається, але зовні залишаюся незворушним. Для обвинувачених природно не визнавати провину. Неймовірно, що він зізнався у злочині, тим паче на такій ранній стадії. Я ніколи не питаю підзахисних у кримінальних справах, чи вони винні — марна трата часу, вони в будь-якому разі збрешуть. Перепитую обережно:
— Тобто ви знаєте, де її тіло?
— Давайте говорити напряму, Себастьяне. Тепер ви — мій адвокат, і я можу казати вам що завгодно, правильно? Якби я вбив десять дівчат і розказав вам про це, ви не могли би повторити ані слова, так?
— Це правда.
— Ніколи?
— Із цього правила є лише один виняток. Якщо ви розкажете мені щось конфіденційне, а я вважатиму, що це становить небезпеку для інших людей, тоді я можу переказати все офіційним органам. В іншому випадку я ніколи не зможу нічого розказати.
Він задоволено посміхається і надпиває.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Адвокат негідників», після закриття браузера.