Читати книгу - "Людина, що знайшла своє обличчя, Олександр Романович Бєляєв"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Міс Люкс тільки що приїхала. Вона ввійшла в кабінет, підійшла до столу містера Пітча і, простягаючи йому руку через стіл, сказала:
— Здрастуйте, містер. Ви все повнішаєте.
— Страшенно повнішаю, — відповів містер Пітч.
Кожного дня він збільшував у вазі кілька фунтів і тепер був, наче ожирілий кабан.
— А ви, здається, перевершили моду? — запитав Пітч, дивлячись на спідницю міс Люкс. Спідниця справді була надто коротка.
Гедда зніяковіло подивилася на свою спідницю.
— Я не вкорочувала її, — відповіла вона. — Я сама не розумію, що трапилося з моїми платтями. Вони немовби самі вкорочуються.
— Або ви ростете, — жартома сказав Пітч. — А ви, Лоренцо, худнете не щодня, а щогодини!
Лоренцо тяжко зітхнув і розвів руками. Він виглядав дуже погано, схуд так, що костюм висів на ньому мішком. Красунь Марр навіть немовби став менший на зріст, штани його стали довшими і лягли буфами на черевики.
— Я вже звертався до лікаря. Прописав посилене харчування.
— У вас щоки запали. Якщо так піде й далі, ви не зможете зніматись. Ніякий грим не допоможе. Вам доведеться взяти відпустку і полікуватися.
Поговоривши ще про справи і ролі, вони вирушили в ательє. Оператор Джонсон порався біля апарата. Він попросив Люкс стати біля відміченої на підлозі риси, подививсь у візир і сказав:
— Ви ріжетесь.
Люкс глянула на апарат і на підлогу навколо себе. Цього не могло бути. Вона стояла майже в центрі фокуса.
— Вашої зачіски не видно. Ви виросли, міс Люкс. В ательє почувся сміх.
— Я не жартую, — додав Джонсон. — У п’ятницю я знімав вас на цьому самому місці. Ось риса, апарат стоїть нерухомо. Тоді ви входили в кадр, а тепер ріжетесь угорі майже до половини лоба.
Люкс зблідла. Вона злякано дивилася на свою коротку спідницю. Невже вона, Гедда, почала рости? Але ж це немислимо! Вона не дівчинка. Однак не тільки спідниця, але й рукава, які стали коротші, говорили про те, що вона, мов підліток, виростає з свого плаття.
Досвідчене око Джонсона зробило ще одне відкриття. Джонсон заявив, що Лоренцо не тільки схуд, але став нижчий сантиметрів на три. Це вже було зовсім неймовірно, а проте Джонсон довів, що це так.
Усі здивовано переглянулись. Артисти на другорядних ролях, які були на вечері у Престо, насмілились заявити, що з ними теж відбувається щось незрозуміле. Одні з них повнішали так же швидко, як і містер Пітч, інші марніли, одні починали рости, інші — зменшуватись. Усіх «потерпілих» охопив панічний жах. Люкс знепритомніла. Лоренцо хникав.
Негайно викликали лікаря, і всі стали за рангом: попереду Пітч, — він навіть Гедді не уступив своєї черги, — за ним Гедда, приведена до пам’яті, Лоренцо, потім інші артисти по черзі. Амбулаторний прийом відбувався в кабінеті Пітча.
Лікар уважно оглянув своїх пацієнтів, але не виявив ніяких органічних захворювань. Він непевно хитав головою і розводив руками. Всі органи здорові. Немовби все гаразд. Тільки у містера Пітча лікар визнав ожиріння серця, що неминуче при такій повноті.
— Треба лікуватися від ожиріння. Дієта, гімнастика, прогулянки…
— Пробував — не допомагає, — безнадійно відповів Пітч. — Чи не отруїв мене бува під час вечері Престо? — Лікар заперечливо махнув рукою. — Нема нічого дивного, — говорив далі Пітч. — Зверніть увагу: повнішають, худнуть, виростають і стають менші на зріст усі, хто був на вечері у Престо.
— Але медицина не знає таких отрут, — відповів лікар.
Містера Пітча не задовольнили поради лікаря, і через кілька днів він скликав консиліум. Але й консиліум не втішив Пітча. йому порадили поїхати на води або лягти в спеціальну лікарню, де лікують від ожиріння.
Містер Пітч цікавився, як почувають себе Гедда Люкс та Лоренцо, і подзвонив їм. Гедда Люкс, говорячи крізь сльози, відповіла, що вона все ще росте, що не встигає переробляти плаття.
— Чим же це закінчиться? Про зйомки нічого й думати, — говорила вона схлипуючи. — Якщо так піде далі, то незабаром мене можна буде показувати на ярмарках.
— Ви теж не можете собі уявити, як я змінився, — хрипів Пітч. — Я вже не можу сісти в крісло і сиджу на трьох стільцях. Моє тіло нагадує холодець, Я засинаю під час розмови, мене душить жир.
Голосу Лоренцо містер Пітч по телефону не впізнав. Лоренцо говорив таким пронизливо-тонким голоском, що Пітч двічі перепитав, хто з ним розмовляє. У Лоренцо було своє горе: перенісся впало, кінчик носа став широкий і піднявся, вуха настовбурчились, рот зробився широкий.
— Я схожий на жабу, — пищав Лоренцо. — Це Престо заворожив мене.
— І я про те саме кажу. Але як він міг це зробити?
— Можливо, йому допомагав доктор Цорн, у якого Престо лікувався?
— Цорн! — вигукнув Пітч. — Я не знаю, чи допомагав він Престо заворожити нас, але Цорн може допомогти нам! І ніхто, крім Цорна! Як це я не подумав про нього раніше! Зараз же подзвоню йому по телефону, їдьмо до нього!
МИШОЛОВКАДивний кортеж наближався до лікарні доктора Цорна. Ціла валка автомобілів везла до володінь
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Людина, що знайшла своє обличчя, Олександр Романович Бєляєв», після закриття браузера.