Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Уважний погляд Нії інстинктивно чіплявся за постаті двох статних незнайомців, що ходили ринком з пустим і лінивим виразом на чітких, гарних обличчях.
Сьогодні вона трохи запізнилася і прийшла на ярмарок вже після її урочистого відкриття.
Розкладаючи на дерев'яному прилавку пучки трав і темні склянки з настоянками, Нія спостерігала, як один із незнайомців купив кинджал і мимоволі почала гадати, звідки ж могли прибути в Сетао такі поважні гості.
Якимось безпомилковим чуттям визначила вона: той, що трохи вище на зріст, з відкритим лобом і рудуватим волоссям займає більш впливове становище, ніж світловолосий з м'якими рисами і неспокійними світлими очима. Дорогоцінні камені, якими Сайм розплатився за кинджал привели її в захоплення, і Нія тут же уявила, як би Іві виглядала поряд з цим красивим молодим юнаком, у поставі та погляді якого прозирала звичка наказувати іншими.
Від Теумара вже давно не було звісток, і такий стан справ відверто турбував травницю.
Нія була цілком впевнена в силі зілля, яким Іві напоїла Теумара, але потай вона побоювалася того, що в Лянсіді знайдеться хтось спритніший і мудріший, хто зуміє скасувати наслідки приворотного закляття.
Одне заспокоювало Нію: щоб подолати чари, треба знати напевно, що Теумар зазнав дії стародавнього привороту. А це можна зробити тільки маючи початковий інгредієнт: кров Іві.
– Швидше за все, він затримався через забаганку Ізенара, – заспокоювала вона дочка, яка билася у розпачі через те, що коханий не подає про себе жодних звісток.
– А якщо цей огидний старий заборонив йому приїжджати за мною? Зачинив його в підвалі... або ще щось придумав, тільки щоб розлучити нас! – зі сльозами озвучила Іві свої найстрашніші думки.
– Які дурниці! – відмахнулася Нія, але й її незворушну душу здолала легка тривога. У словах дочки могла бути частка правди.
Хто знає, на що наважиться Ізенар, коли дізнається, що його син, спадкоємець Лянсіди, всерйоз задумав одружитися з дівчиною незнатного роду і без магії…
Розгорявся спекотний день, і разом з ним розгорялася й ярмаркова метушня. Вона робилася все більш шумною, голосистою, строкатою та безладною: дзвеніли бубонці та тамбурини, іржали коні, брязкало залізо, гриміли вози, гучно й монотонно кричали продавці, розхвалюючи свій товар.
Нія нижче опустила полотняний навіс, щоб жаркі сонячні промені не торкалися флаконів із зіллям і подивилася в напрямку ринкової брами: чи не йде Іві?
– Диви-но! Ось тобі й чаклунські зілля! Може, знайдеться щось цікаве?
Нія повернулася на голос. Двоє статних незнайомців, які привернули її увагу трохи раніше, тепер стояли поруч із прилавком і з цікавістю розглядали темні різнорозмірні склянки.
– Ці зілля не чаклунські, – відповіла Нія, – вони не замішані на магії, тільки на травах…
Сіро-блакитні очі, ясні й теплі, подивилися їй в обличчя, і травниця відчула, як у грудях загойдалась хвиля невимовної, давно не випробуваної ніжності, ніби вона вмить помолодшала років на двадцять і, з навстіж відчиненою душею, поринула в запаморочливий вихор першого кохання…
Серце забилося гаряче та солодко. Нія, вражена і збентежена цим раптовим почуттям, відразу спробувала приборкати ніжні пориви і почала невпопад перекладати з місця на місце пучки висушених трав.
Сайм відразу зрозумів: жінка потрапила на його погляд. Щоб не перестаратися, відвернувся він і глянув на Лемі.
– А приворотне зілля є? – із зосередженою посмішкою поцікавився той.
– Є трави, які посилюють чоловічу силу та жіночу привабливість, – промовила Нія трохи охриплим голосом.
– Чоловічу силу? – перепитав Сайм.
– Навіть у молодих трапляються невдачі! – відповіла Нія, відчувши, що їй вдалося сяк-так струсити з душі туман раптової мани.
Вона знову спробувала зловити погляд Сайма, сподіваючись зрозуміти, що ж це було, але той більше не дивився їй у вічі так гаряче і проникливо.
– Мабуть, трапляються... – ховаючи усмішку, кивнув Сайм.
– Я продаю цілющі настоянки, – про всяк випадок пояснила Нія, – такі, що не завдають шкоди і не викликають нав'язливих думок.
– А від душевного болю? – запитав Лемі.
– Смерть близького чи нерозділене кохання?
– Хіба забуття пам'яті не однаково для всіх нещасть?
– Ні, воно різне, – тонко посміхнулася обізнана травниця, – смерть близького вичерпна і не передбачає зміни, вона безнадійна, а от нерозділене кохання завжди залишає надію на взаємність, і позбутися такої надії досить непросто.
– Ну це зрозуміло! – криво посміхнувся Лемі.
– А чи є зілля, яке дозволяє відрізнити правду від вигадки? Наприклад, якщо кому заморочили голову видінням, і він не впевнений, наяву це було чи уві сні? – раптом запитав Сайм.
– Про що це ти? – здивовано зиркнув на нього Лемі, крутячи в руках маленьку, щільно закупорену склянку і роздивляючись її на світ.
– Так, чув одну історію... – недбало відповів Сайм.
– Таке зілля є, – повільно промовила Нія, – але його рецепт дуже складний і незручний, до того ж потрібна кров того, хто зазнав магічної дії, кров обдуреного…
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.