Читати книгу - "Вибране: Королі і капуста. Оповідання та новели"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Майор Гріг, що сидів із своєю гладкою жінкою на верхньому східці, підвівся і застебнув свій сюртук.
— Малий пропав? — вигукнув він. — Я обшукаю все місто.
Його жінка ніколи не дозволяла йому ввечері виходити з дому. Але тепер вона мовила баритоном:
— Іди, Людовик! Хто бачить горе матері і не поспішає на допомогу, у того кам’яне серце.
— Дай мені якихось тридцять або... шістдесят центів, моя мила, — сказав майор. — Діти, загубившись, іноді заходять дуже далеко. Може, мені доведеться їхати трамваєм.
Старий Денні — з великої кімнати у двір на четвертому поверсі, — який сидів на нижньому східці і при світлі вуличного ліхтаря читав газету, перегорнув сторінку, дочитуючи статтю про страйк теслярів. Місіс Мерфі репетувала, звертаючись до місяця:
— О-о, де мій Майк, ради Господа Бога, де ж мій маленький синочок?
— Коли ви його востаннє бачили? — спитав старий Денні, зазираючи одним оком у замітку про спілку будівельників.
— Ой, — голосила місіс Мерфі, — може, вчора, а може, чотири години тому. Не знаю. Але ж його нема, нема мого маленького синочка Майка. Ще сьогодні вранці він грався на тротуарі, чи це було в середу? Я така заклопотана, що важко все запам’ятати. Але я обшукала будинок від горища до підвалів, і ніде його нема. О-о, ради Господа Бога... Мовчазне, похмуре, величезне місто завжди витримувало нападки своїх ганьбителів. Вони кажуть, що місто холодне, як залізо, що в його грудях нема ні краплі жалості; вони порівнюють його вулиці з дикими лісами, з пустелями вистиглої лави. Але під твердим панциром краба можна знайти смачне й соковите м’ясо. Можливо, інше порівняння звучало б тут краще. Проте ніхто не повинен сприймати це як образу. Ми не назвали б крабом того, хто не має добрих, великих клешень.
Ніяке лихо не вражає просте людське серце більше, ніж втрата дитини. Дитячі ноженята такі непевні й слабенькі, а дороги незнані і такі круті.
Майор Гріг хутко звернув за ріг, і пройшовши трохи вулицею, заглянув у ресторанчик Біллі.
— Дайте-но мені чарочку горілки, — сказав він офіціантові. Чи не бачили ви такого кривоногого мурзатого чортеняти років шести, воно десь тут заблукало?
На східцях містер Тумі, як і раніше, тримав міс Пурді за руку.
— Подумати тільки про це миле дитятко! — мовила міс Пурді. Воно загубило свою мамусю і, може, попало вже під ковані копита коней, коли ті мчать галопом. О, який жах!
— І справді, — погодився містер Тумі, потискуючи їй руку. Може, піти й мені та пошукати його?
— Треба було б, — сказала міс Пурді. — Але ж, Господи, ви, містер Тумі, такий запальний, такий сміливий і відчайдушний, що коли з вами трапиться якесь лихо, тоді ж...
Старий Денні, водячи пальцем по рядках, читав про угоду, досягнуту з допомогою арбітражної комісії.
На другому поверсі містер і місіс Мак-Каскі підійшли до вікна, щоб віддихатись. Містер Мак-Каскі зігнутим пальцем зчищав із своєї жилетки тушковану ріпу, а його дружина витирала сльози на очах, бо туди попала сіль із смаженої свинини. Почувши внизу зойки, вони висунули голови у вікно.
— Пропав маленький Майк, — тихо сказала місіс Мак-Каскі, — такий хороший пустунчик, красивий, мов янголятко!
— Зник хлопчина? — озвався містер Мак-Каскі, перехиляючись через підвіконня. — Це зовсім погано. Діти — то інша річ. Якби це пропала жінка, я б і слова не сказав, без них багато спокійніше жити.
Не звертаючи уваги на цю шпильку, місіс Мак-Каскі поклала чоловікові руку на плече.
— Джоне, — мовила вона сентиментально, — загубився синок місіс Мерфі. Загубився в такому великому місті. Йому було всього шість років. Джоне, це ж і нашому було б стільки, якби він народився шість років тому.
— Але ж не народився, — сказав містер Мак-Каскі, дотримуючись фактів.
— А якби народився, Джоне, яке горе спіткало б нас сьогодні ввечері. Наш малий Філан заблудився в цьому місті чи, може, його вкрали!
— Дурниці ти верзеш, — відповів містер Мак-Каскі. — Ми назвали б його Пат, на честь мого старого у Кентрімі.
— Брешеш! — без гніву озвалася місіс Мак-Каскі. — Мій брат був вартий десяти дюжин твоїх болотяників Мак-Каскі. На його честь ми й назвали б хлопчика. — Вона перехилилась через підвіконня і дивилась на метушню внизу.
— Джоне, — сказала ніжно місіс Мак-Каскі, — вибач, я погарячкувала.
— Це правда, — відповів чоловік, — пудинг був гарячий. А за ним одразу ще гарячіша ріпа й кава! Таки й справді гаряча вечеря.
Місіс Мак-Каскі поклала свою руку на руку чоловіка і погладила його шершаву долоню.
— Ти чуєш, як побивається бідна місіс Мерфі, — сказала вона.
— Просто жах, коли дитина загубиться в такому великому місті. Якби це трапилося з нашим маленьким Філаном, моє серце не витримало б.
Містер Мак-Каскі незграбно вивільнив свою руку, але відразу обняв жінку за плечі.
— Воно, звісно, дурниці, — промовив він грубувато, — але й для мене це було б як гострий ніж у серце, якби нашого малого... Пата викрали або ще щось із ним трапилось. Тільки ж у нас ніколи не було дітей. Часом я поводжуся з тобою погано і грубо, Джуді. То ти забудь про це.
Вони вдвох перехилились у вікно, стежачи за драмою, що розгорталася внизу.
Довго вони так сиділи. Натовп хвилювався на тротуарі, люди штовхалися, запитували, наповнювали вулицю пустопорожніми чутками та припущеннями. Місіс Мерфі була в тому натовпі наче велика пухка гора, по якій спливав цілий водоспад сліз. Гінці з’являлись і йшли геть.
Раптом шум голосів і гамір перед пансіоном стали гучніші.
— Що там таке, Джуді? — спитав Мак-Каскі.
— Це голос місіс Мерфі, — озвалась його дружина, прислухаючись. — Каже, що знайшла Майка у себе в кімнаті під ліжком, спав за сувоєм старого лінолеуму.
Містер Мак-Каскі зареготав.
— Оце тобі твій Філан, — насмішкувато вигукнув він. — Хай йому чорт! Пат ніколи не втнув би такої штуки. Коли б хлопця, якого у нас нема, вкрали або ж він десь зник, дідько з ним, хай би його звали Філан і хай би він ховався під ліжком, як погане щеня.
Місіс Мак-Каскі важко підвелась і попрямувала до буфета, куточки її рота опустилися.
Коли натовп розійшовся, полісмен Клірі знову з’явився з-за рогу. Здивовано глянув на
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вибране: Королі і капуста. Оповідання та новели», після закриття браузера.