Читати книгу - "Повія, Мирний"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
- От вона тiльки у вас i чаю нап'ється. Любить вас! - каже панi. - Маринко! ти любиш хрещеного папу?
- Лу-бу… - дебело вимовила Маринка i всiх розсмiшила. Панич її за се пригорнув, поцiлував; а вона з радощiв почала кострубачити його голову, бороду, плескати рученятами по запалих щоках.
- Ти ж моя хрещениця! Ти ж моя хорошая! - примовляв вiн, гойдаючи її. Маринка реготалася; панi, весело граючи очима, дивилася то на панича, то на дочку - любувалася.
Смеркалося, коли вони скiнчили чай. Дiтвора зразу захотiла спати. Христя пороздягала, положила. Коли вона вийшла у кухню, Мар'я вже стояла вибiлена, наряджена.
- Оце ще сьогоднi пiду, - сказала вона до Христi. - Може, вже i востаннє! - глибоко зiтхнувши, додала i пiшла з хати.
Христя зосталася знову сама. Дiтвора спала; панич пiшов у свою хату, зачинився; панi сидiла у своїй… Тихо-тихо, як у вусi. Сон почав колихати її.
- Чого ти, Христе, сидиш? - сказала, визирнувши в кухню, панi. - Лягай спати; я сама одсуну пановi.
Христя подумала, де б його лягти: чи в сiнях, чи тут, на полу у кухнi: i рiшила - краще на полу. Може, що трапиться панi спитати - от вона зразу i є.
Потушила Христя свiтло, лягла. Густий морок темної ночi обняв її зразу. Христя заплющила очi… Дивно їй: то сон аж хилив, а то зразу не знать де i дiвся. Зароїлися думки в головi… Вона розкрила очi. Вiкна манячили у густiй темнотi, а в їх, неначе iскорки, виблискували зорi знадвору… А то що за смужечка свiту трепече, ворушиться на долiвцi?.. Христя повернула голову до паничевої хати. Дверi були не зовсiм причиненi, i крiзь невеличку щiлочку пробивався свiт… "I вiн не спить, - подумала вона. - Що ж то вiн робить?" - I тихо покралася до щiлини.
Панич сидiв коло столу трохи боком, обпершись лiктем на стiл, пiддержував рукою голову. На столi горiло двi свiчки; перед ним лежала книжка; вiн читав. Певно, читав, бо його очi, як мишi, бiгали по книжцi. Ясний свiт од свiчок прямо падав на його лице, бiле, свiже; красиве, воно ще здавалося красивiшим при тому свiтi. Лоб широкий, високий - з мармуру виточений, i на йому, над очима, неначе двi бархатки, чорнiло двi брови. Уста зцiпленi, прикритi тiнню вiд шовкових усiв. Вiн ними не дихав; се видно було по носу, рiвному, з стесаним кiнчиком, нiздрi котрого стиха то розширялись, то улягались. Чорна борода укривала його пiдборiддя i вiддавала цiлим пучком непримiтних iскорок, що загорялися при кожному тихому поворотi голови… Христя аж лицем припала до щiлини, щоб краще бачити його. Потайно. З другої хати вона роздивлялася його, бо до сього соромилася глянути прямо у вiчi. Тепер вона побачила красу його пишну, вроду молоду, манiру не просту, так присталу до його. Вона згадала хлопцiв. Якi-то незугарнi здалися вони їй! Доводилося бачити їй i попенка; панич, а лице у плямах, голова закустрана, сам засмоктаний, i говорив так грубо, а лаявся ще гiрше… Нi, вона зроду не бачила нiкого кращого вiд його. Якби можна - так би, здається, i обвилася, як та хмелина на тичинi, кругом його шиї, пригорнула його до високого лона, до свого гарячого серця… Слухай, мов, чим воно б'ється! А сама упилася очима в його очi, устами - в його уста та так би i замерла!
У неї аж зiтхання сперлося в грудях, i вона глибоко i важко зiтхнула. "Недаром панянки побиваються за ним, - згадала вона слова Мар'ї, - бо є за ким. Яка ж то та попадя, що його до себе причарувала? I дивно - попадя!" Замислившись про попадю, вона знову прилягла на подушку. Незабаром з панських покоїв показався свiт, почулася тиха хода на пальчиках. Христя глянула i - пiзнала в темнотi постать панi. У неї дух сперло… Панi пiдiйшла пiд його дверi, стукнула стиха пальцем, спитала:
- Можна?
- Пистино Iванiвно! Кумушка! - скрикнув панич i кинувся її стрiчати.
- Оце одна сидiла-сидiла, дожидала-дожидала свого благовiрного… Дiти сплять. Думала - хоч ви прийдете словом перекинутись.
- Я читав. Чом же ви на мене не гукнули?
- А ви самi не догадались?
- Ви з роботою?.. Сiдайте ж, сiдайте, кумушка, неждана, несподiвана госте! Ось i крiслечко; у йому так покiйно сидiти, - щебетав вiн, пiдсуваючи до неї крiсло.
"Що ж се ж воно буде?" - подумала Христя i пiдвела голову. Дверi були не причиненi, щiлина завширшки з долоню давала на все вiльно дивитись. "Невже i вона?.." - пригадалися знову їй слова Мар'ї… Мороз наче пройшов вподовж Христиної спини… "У неї ж чоловiк… У неї двiйко дiтей… Вона - кума його!" - думала Христя i чогось сама себе боялася.
А тим часом панi опустилась в крiсло i весело защебетала з паничем.
- Що се ви робите? Менi скатертину в'яжете? - усмiхаючись, пита вiн.
- Вам?! - аж скрикнула вона i гостро подивилася.
- А хоч би й менi? Що ж я? Кум. Кумовi давно б слiд вив'язати скатертину; ось дивiться - стiл голий.
Вона ще гострiше подивилася, мов казала очима: для тебе? Знаємо ми вас! Є у вас тi, що наплетуть i нав'яжуть. Потiм зразу перемiнила свiй гострий погляд i зареготалася, заiскривши очима… "О, яка вона хороша, коли усмiхається!" - подумала Христя. Та, видно, i панич те саме подумав, бо його погляд, тихий та ласкавий, так довго зостановився на їй… Христя запримiтила, як вiд того погляду, наче снiжина вiд теплого руху, тала панi, ще краще усмiхаючись; i, смiючись, розказувала, як сьогоднi Христя здивувалася її в'язанню, її швидкому перебиранню пальцями.
- У вас справдi пальчики - чудо! - граючи очима, промовив тихо панич.
Панi кинула на його гедзя i ще утiшнiше усмiхнулася; її тендiтнi пальчики, мов мишки, забiгали, дратували його, мов казали: ага, ага? хорошi ручки? хорошi пальчики? Де найдеш такi другi? Не стрiнеш других таких!.. I Христi здавалося - сама не знає, що їй здалося… Вона тiльки запримiтила, мов що заблищало… почувся ляск…
- Больно! - скрикнув панич, тручи свою руку.
- Больно? - спитала вона. - А другим не больно! - I очi її загорiлися хижо.
- Кумушка! - зашептав вiн, приложившись устами до її руки. Почувся поцiлунок… її рука лежала в його руках, i вiн тихо гладив її, прикриваючи зверху поцiлунками… Вона не противилася, тiльки
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Повія, Мирний», після закриття браузера.