Читати книгу - "Коли закінчиться ненависть , Лада Короп"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
ОРЕСТ.
– Проходь, батько тут, – показує Арсен вглиб кімнати, коли я приходжу до них додому. Киваю головою і заходжу всередину.
Батько лежить ослаблений на ліжку й дивиться кудись у бік.
– Доброго вечора, батьку, – кажу й сідаю на стілець, неподалік біля нього. Батько різко повертає голову до мене й широко розкриває очі.
– Ти таки прийшов... Дякую, – ледь вимовляє.
– Думав не йти, але Арсен переконав мене у зворотному.
– Це добре. Я хотів поговорити з тобою Оресте. Ти багато від мене натерпівся, тому я повинен попросити вибачення у тебе, – говорить батько, запинається й починає сильно кашляти.
– Якщо чесно я вважаю, що пізно щось говорити та просити вибачення. Час минув і я більше не хочу це обговорювати, – кажу опустивши погляд вниз.
– Ти ніколи мені не пробачиш, що я кинув тебе у важку хвилину.... Та я й сам собі цього не пробачу. Я не мав робити такої великої різниці між вами. Моїми дітьми...
– Чого тобі від мене треба? Щоб я зараз кинувся до тебе й сказав, що все тобі пробачив? Цього не буде. Вірніше до такого я не готовий.
–Оресте, ненависть тільки породжує ще більшу ненависть. На жаль я це пізно зрозумів. Відштовхував рідних та близьких. Саме тому зараз я тут лежу. Слабий, немічний і нікому не потрібний, – батько знову кашляє і я помічаю, що навіть трохи задихається. Так стан у нього зовсім поганий.
– Ти сам у всьому винен. Скільки разів я потребував твоєї допомоги та підтримки. Але ти ні разу цього не зробив. Завжди тільки принижував. А мені боліло. Не можна так поводитися з власними дітьми. Навіть позашлюбними, – кажу з сумом.
На мою пам'ять приходять спогади насмішок і знущань батька. Скільки разів він ставив під сумнів нашу спорідненість. Казав, що моя мати хтива жінка. Хіба можна таке пробачити? У двадцять я був позбавлений материнської любові, а батьківської з самого народження.
– Так, сину. Ти абсолютно правий. Ти завжди був обділений моєю любов'ю і за це несу відповідальність. Я виховував твоїх братів і сестру у дусі зневаги та холодності до інших людей. Завжди вчив їх цінувати тільки себе і власні інтереси. От вони й стали саме такими. Такими як я, – зітхає батько.
– Ти не правий. Арсен не такий. Він краща версія всіх вас. Саме тому ми з ним продовжуємо спілкуватися, – підкреслюю.
Батько вперше за весь час який я його пам'ятаю, посміхається до мене.
– Так, Арсен хороша людина. Більш м'яка ніж я. У нього менше амбіцій та при цьому він зберігає холоднокровність. Та все ж маю визнати, що ти єдиний успадкував мій характер. У тобі є стержень, Оресте.
– Дякую звісно за комплімент та всі ці риси я здобув завдяки тому, що вчився виживати у цьому світі, – відчуваю, що батькові абсолютно все одно, що у мене відбувається всередині.
Він просто вирішив покаятися через страх смерті.
– Оресте, хочу, щоб ти знав, – починає батько, а потім різко замовкає. Його очі закочуються до верху. Він важко дихає й тягне до мене руку. Я підходжу ближче й він хапає мене за край піджака.
– Води, ....води, – прохає старий. Одразу ж шукаю склянку з водою. Але на прикроватній тумбочці тільки пусту карафку.
– Арсене, всі сюди, – кричу. Але ніхто не відкликається. Швидко вибігаю у коридор покликати на допомогу. Врешті Арсен прибігає на мій крик.
– Потрібно терміново викликати швидку, – кажу Арсену, коли ми разом повертаємося до кімнати.
– Не треба. Він помер, – каже строго Арсен тримаючи руку на пульсі батька.
♡♡♡♡
ШАНОВНІ ЧИТАЧІ НЕ ЗАБУВАЙТЕ ПРО ПІДПИСКУ НА АВТОРА, А ТАКОЖ ДІЛИТИСЯ СВОЇМИ ДУМКАМИ СТОСОВНО КНИГИ.
♡♡♡♡
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Коли закінчиться ненависть , Лада Короп», після закриття браузера.