Читати книгу - "Острів Каміно"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Мерсер не пам’ятала, щоб у центрі Санта-Рози був рожевий будинок, але це не мало значення: зрештою, щороку перефарбовують якісь будинки.
Вона постукала в двері, і по той бік пролунав заливистий гавкіт кількох цуциків. Двері різко розчинилися, і перед Мерсер явилася величезна жінка й рвучко простягнула їй руку:
— Я Майра. Заходьте. Не звертайте уваги на собак. Крім мене, тут ніхто не кусається.
— Мерсер,— відгукнулася вона, потискаючи простягнуту їй руку.
— Ну а хто ж іще. Проходьте.
Коли Мерсер пішла за Майрою, собаки розсипалися на всі боки. Майра голосно вигукнула:
— Лі! У нас гості! Лі!
Не дочекавшись миттєвої відповіді, Майра сказала:
— Лишайтесь тут. Зараз я її приведу.
Вона зникла у вітальні, залишивши Мерсер наодинці з малесеньким цуциком змішаної породи, що забився під столик для в’язання й гарчав на неї, вишкіривши всі зуби. Мерсер намагалася не звертати на нього (чи неї) уваги, озираючись навкруги. У повітрі відчувався не надто приємний запах суміші застояного цигаркового диму й немитих собак. Меблі були старі й куплені, мабуть, на блошиному ринку, проте незвичні й цікаві на вигляд. Стіни були обвішані десятками кепських картин олією та аквареллю, проте на жодному з цих полотен не було зображено нічого бодай якось пов’язаного з океаном.
Звідкись із глибини будинку знов почувся Майрин крик. З їдальні з’явилася набагато тендітніша жінка й тихенько привіталася, не простягаючи руки:
— Добрий вечір. Я — Лі Трейн.
— Рада знайомству. Мерсер Манн.
— Я саме взялася читати вашу книгу. Мені дуже подобається,— Лі всміхнулася, продемонструвавши два ряди ідеально рівних зубів, щоправда, з жовтим нальотом від тютюнового диму. Мерсер давно ні від кого не чула цих слів, тому трохи розгубилась і лише після паузи зніяковіло промовила:
— О, дякую.
— Купила її дві години тому в магазині— звісно, паперову. Майра от приохотилася до своєї електронної читалки й усе читає на ній.
Мерсер уже подумала, що доведеться збрехати й сказати щось хороше про книгу Лі, але її врятувала Майра, що ввалилася назад у передпокій і одразу втрутилася в розмову:
— Он ти де. Ну що, всі подружилися, бар відкритий, і мені треба випити. Мерсер, що бажаєте?
Пам’ятаючи, що господині не п’ють вино, Мерсер відповіла:
— Зараз спекотно — я б випила пива.
Обидві жінки здригнулися, наче їх образили.
— Гаразд,— зрештою промовила Майра,— але знайте, що я сама варю пиво — і воно дещо незвичне.
— Жахливе пійло,— повідомила Лі.— Я раніше полюбляла пиво — доки Майра не завела собі пивоварню. Тепер терпіти його не можу.
— Пий собі свій ром, люба, і не буде жодних непорозумінь,— відгукнулася Майра й додала, поглянувши на Мерсер: — Це пряний ель, вісім обертів. Якщо бути необережною, можна запросто набражитися до чортиків.
— А чому ми досі стоїмо в передпокої?— поцікавилася Лі.
— Чудове питання!— похвалила Майра і, різко викинувши руку, вказала на сходи.— За мною.
Майра, жваво просуваючись коридором, ззаду нагадувала нападника в американському футболі, який прочищає собі шлях. Слідуючи за нею, вони дісталися вітальні з телевізором і каміном, у кутку якої був бар із мармуровою стійкою й повним набором напоїв.
— У нас є й вино, — запропонувала Лі.
— Тоді дайте, якщо можна, білого,— попросила Мерсер. Що завгодно, аби не брага.
Майра влаштувалася за стійкою й узялася розпитувати гостю:
— То де ви зупинилися?
— Моя бабуся, Тесса Маґрудер,— навряд чи ви її пам’ятаєте — жила в будиночку на пляжі на Фернандо-стрит.
Обидві жінки похитали головами — не пам’ятали.
— Але ім’я ніби знайоме,— зауважила Майра.
— Вона померла одинадцять років тому.
— Ми з Майрою тут лише десять, — сказала Лі.
— Будинком досі володіє наша родина, отже, в ньому я й оселилася,— пояснила Мерсер.
— На який час?
— Думаю, на кілька місяців.
— Хочете завершити книгу, чи не так?
— Або почати нову.
— О, як я: вас розумію, — зітхнула Лі.
— То ви маєте контракт на книжку, яку зараз пишете?— запитала Майра, брязкаючи пляшками.
— Боюся, що так.
— Та за це ще треба бути вдячною.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Острів Каміно», після закриття браузера.