Читати книгу - "Тінь перемоги"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
В реальному житті такого різнобою в управлінні військами гітлерівської коаліції не було. Рішення для військ Німеччини та її союзників приймалися в єдиному центрі - в Берліні. А на стратегічній грі для Павлова і Кузнєцова була штучно створена система двовладдя. Павлов і Кузнєцов були поставлені перед вибором: або кожне рішення приймати удвох і втрачати на обговорення час, якого немає, або кожен приймає своє рішення, тоді виходить різнобій, права рука не знає, що робить ліва.
7.Сталін на другій грі не був присутній і не проводив її розбір, бо вже зробив свій вибір після першої гри. Сталін уже вирішив: вторгнення в Європу треба проводити південніше від Полісся.
Керівники гри, знаючи, що контролю над ними немає, абсолютно відкрито підігравали Жукову. Жуков і в першій, і в другій грі тримав управління у своїх руках, а Павлову у другій грі такої можливості не дали.
І це не єдина явна і дика несправедливість, яка була допущена керівництвом гри. У першій грі Жуков оборонявся у Східній Прусії, він спирався на сучасні надпотужні прикордонні оборонні укріплення. Гра почалася з державного кордону. А на другій грі Павлов таких оборонних укріплень не мав, та його ще й відкинули в глибину території оборони. Друга гра почалася не на кордоні, а 90-180 кілометрів на захід від державного кордону. Павлов уже перебував у ситуації, коли залишалося тільки його добити. Навіть сучасні офіційні російські військові історики дивуються такому підходу. «Про те, як же вдалося "Східним" (тобто Жукову - В.С.) не тільки відкинути противника до державного кордону, але місцями й перенести військові дії на його територію - це питання залишилося обійденим». (Напередодні війни. Матеріали наради вищого керівного складу РСЧА 23-31 грудня 1940. Стор. 389) Іншими словами, Жуков за два дні відбив вороже вторгнення, а потім ще за два дні вирвався на територію противника на глибину 90-180 кілометрів, вийшов до річок Вісла і Дунаєць, але ніхто, включаючи керівників гри та самого великого стратегічного генія, поняття не мали, як вдалося створити таке диво.
Павлов міг би побудувати оборону, спираючись на гірські хребти. Гори - природний кордон для оборони і перешкода для наступу. Але умови гри були складені так, що гори у Павлова відібрали, його відкинули на рівнини. Не Жуков, а керівники гри скинули війська Павлова зі зручних оборонних рубежів. А війська Жукова керівники гри дивним чином перекинули через хребти - воюй не там, де буде важко, а там, де буде легко.
Підігруючи Жукову, маршали Тимошенко, Будьонний, Кулик і Шапошников скоїли злочин. Їхні дії можна образно порівняти з діями якихось керівників навчань, які сказали б американським генералам: уявіть, що у В'єтнамі немає джунглів і боліт, і плануйте війну виходячи з цього. Або б сказали радянським генералам: уявіть, що в Афганістані немає гір...
Але навіть і після всіх цих явних (і злочинних) натяжок можливості Павлова і Кузнєцова продовжувати боротьбу не були вичерпані. Тому Жукову записали не перемогу, а тільки деяку перевагу над противниками.
Офіційна кремлівська пропаганда зробила все, щоб зганьбити Павлова і Кузнєцова і на їх фоні возвеличити Жукова. Жертвами пропаганди стають навіть чесні дослідники. «Ігри довели, що, як полководець, Жуков явно перевершував своїх колег. Зазначу, що обидва його противники у грі, Д. Г. Павлов і Ф. І. Кузнєцов, дуже невдало командували своїми військами в перші дні Великої вітчизняної війни». (Борис Соколов. Невідомий Жуков: портрет без ретуші. Стор. 198)
Борисе, ти не правий! Дійсно Павлов і Кузнєцов у перші дні війни дуже невдало командували своїми військами. Але хотілося б додати: а геніальний Жуков у перші дні війни командував своїми військами вкрай вдало?
* * *«Друга гра... завершилася прийняттям "Східними" рішення про удар на Будапешт.» («Известия» 22 червня 1993) «Східними» у другій грі, як ми пам'ятаємо, командував Жуков, це він ухвалював рішення про прорив до озера Балатон і форсування Дунаю в районі Будапешта. Рішення приймалося поки тільки в ході стратегічної гри, проте сам Жуков повідомляє, що ігрища ці мали аж ніяк не академічний характер, вони були прямо пов'язані з прийдешньою війною.
Тепер згадаємо вірш Михайла Ісаковського «Вороги спалили рідну хату, убили всю його сім'ю». Написано вірш відразу після війни. Більш потужного і сумного твору про війну не написав ніхто. Повернувся солдат з війни: я три держави підкорив! А його ніхто не зустрічає. Сидить солдат на зарослій бур'янами могилі і п'є сам.
Хмелів солдат, сльоза котилась, Сльоза страждань усіх без меж, І на грудях його світилась Медаль за місто Будапешт.Медаль «За взяття Будапешта» заснована указом Президії Верховної Ради СРСР 9 червня 1945 року. А Жуков Георгій Костянтинович ще 11 січня 1941 року подбав про те, щоб виникла ситуація, в яких наших визволителів, які підкорили по три держави, можна було б такої медаллю нагороджувати.
Ось тут Жуков явно передбачив події.
Розділ 10ВІН НЕ ВСТИГ ВДАТИСЯ.
Про стратегічну оборону, яка була нам нав'язана противником влітку 1941 року, наше керівництво і не думало.
Генерал-лейтенант Н. Г. Павленко. «ВИЖ» 1988, № 11. Стор. 21Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Тінь перемоги», після закриття браузера.