Читати книгу - "Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Гаррі закинув портфель на плече, встав і пішов до дверей. Коли він минав слизеринців, звідусіль сяяв напис «ПОТТЕР-СМЕРДОТТЕР».
- Дивовижно, Гаррі, правда? - заговорив Колін, щойно Гаррі зачинив за собою двері підвалу. - Правда ж? Те, що ти чемпіон?
- Так, дивовижно, - зітхнув Гаррі, коли вони йшли сходами до вестибюлю. - А навіщо їм ці фото, Коліне?
- Мабуть, для «Щоденного віщуна»!
- Чудово, - пробелькотів Гаррі. - Саме те, що мені треба. Зайва реклама.
- Щасти тобі! - побажав Колін, коли вони підійшли до потрібної кімнати. Гаррі постукав у двері і зайшов.
Він опинився в невеличкому класі. Майже всі парти були зсунуті до задньої стіни, залишивши посередині вільне місце. А ще три столи стояли рядочком біля класної дошки, вкриті довгим відрізом оксамиту. Ще там стояло п'ять стільців. На одному сидів Лудо Беґмен, розмовляючи з незнайомою відьмою у червоній мантії.
Віктор Крум, як завжди, похмуро стояв у кутку і ні з ким не спілкувався. Седрик і Флер про щось розмовляли. Гаррі ще не бачив Флер такою веселою. Вона весь час розмахувала головою, розвіваючи своїм довгим сріблястим волоссям, що виблискувало під світлом. Пузатий чоловік з великим чорним фотоапаратом спідлоба розглядав Флер.
Беґмен раптом помітив Гаррі, швидко встав і кинувся до нього. - Ага, ось і він! Чемпіон номер чотири! Заходь, Гаррі, заходь... нічого турбуватися, це просто церемонія звірки чарівних паличок. Зараз підійдуть усі судді...
- Звірка паличок? - нервово перепитав Гаррі.
- Мусимо перевірити, чи ваші палички нормально функціонують, чи з ними все гаразд. Це ж будуть ваші найважливіші знаряддя для виконання майбутніх завдань, - пояснив Беґмен. - Експерти зараз нагорі у Дамблдора. А потім відбудеться фотографування. Це Ріта Скітер, - додав він, показуючи на відьму в червоній мантії, - вона напише для «Щоденного віщуна» невеличку статтю про турнір...
- Може, не таку вже й невеличку, - втрутилася Ріта Скітер, дивлячись на Гаррі.
Волосся в неї було ретельно закручене дрібно-цупкими кучерями, що дивно контрастували з її важкою нижньою щелепою. На носі в Ріти стриміли прикрашені коштовним камінням окуляри. Опецькуваті пальці, що стискали сумочку з крокодилячої шкіри, закінчувалися п'ятисантиметровими яскраво-червоними нігтями.
- Чи не могла б я перемовитися з Гаррі, перш ніж ми почнемо? - спитала вона в Беґмена, і далі зосереджено придивляючись до Гаррі. - Самі розумієте - наймолодший чемпіон... додати до статті трохи перчику..
- Аякже! - вигукнув Беґмен. - Тобто... якщо Гаррі не заперечує.
- Е-е... - пробелькотів Гаррі.
- Гарнісінько, - зраділа Ріта Скітер, і вже за мить її пальці з червоними пазурями несподівано міцно вхопили Гаррі за руку вище ліктя й потягли з кімнати в найближчі двері.
- Щоб нам не заважав той галас, - пояснила вона. - Подивимось... так, тут гарно й затишно.
Це була комірчина для мітел. Гаррі витріщився на Ріту.
- Ходи-но, серденько... отак... гарнісінько, - знову повторила Ріта Скітер, вмостившись на хитке відерце, що стояло догори дном, а тоді підштовхнула Гаррі до якоїсь картонної коробки й зачинила двері, після чого вони опинилися в темряві. - Подивимось...
Вона розкрила сумочку з крокодилячої шкіри, витягла звідти пучечок свічок, запалила їх помахом чарівної палички й повісила прямо в повітрі. У комірчині стало видно.
- Гаррі, ти не будеш проти, якщо я скористаюся самописним пером? Я тоді матиму змогу розмовляти з тобою нормально...
- Яким пером? - перепитав Гаррі.
Ріта Скітер розплилася в усмішці. Гаррі нарахував три золоті зуби. Вона знову понишпорила у своїй крокодилячій сумочці, витягла звідти ядучо-зелене перо та сувій пергаменту й розклала все те на картонній коробці з-під магічного плямочисту «Місіс Шкряберз». Запхнула в рот кінчик зеленого пера, посмоктала його з помітним задоволенням, а тоді поставила сторч на пергамент, де воно й залишилося, балансуючи на вістрі й легенько тремтячи.
- Перевірка... я Ріта Скітер, кореспондент «Щоденного віщуна».
Гаррі зиркнув на перо. Не встигла Ріта Скітер заговорити, як воно почало харамулькати, пересуваючись по пергаменті:
Приваблива сорокатрирічна блондинка Ріта Скітер, чиє грізне перо проштрикнуло не одну дуту репутацію...
- Гарнісінько, - ще раз повторила Ріта Скітер, відірвала верхній край пергаменту, зіжмакала й запхнула в торбинку. Тоді нахилилася до Гаррі й запитала: - То чому ти, Гаррі... чому ти вирішив брати участь у Тричаклунському турнірі?
- Е-е... - знову пробелькотав Гаррі, бо його увагу відвертало перо. Хоч він і не мовив жодного слова, воно гасало пергаментом, і ось Гаррі вже міг прочитати перше речення:
Потворний шрам, згадка про трагічне минуле, псує привабливе обличчя Гаррі Поттера, чиї очі...
- Гаррі, не звертай на перо уваги, - твердо сказала Ріта Скітер. Гаррі неохоче звів погляд на неї. - Отож, Гаррі... чому ти вирішив брати участь у турнірі?
- Я не вирішував, - відповів Гаррі. - Я не знаю, як моє прізвище опинилося в Келисі вогню. Я його туди не клав.
Ріта Скітер підняла густо мальовану брову. - Гаррі, ти не бійся, що встрягнеш у халепу. Ми всі розуміємо, що ти не повинен був брати участі взагалі. Але ти про це не турбуйся. Нашим читачам подобаються бунтівники.
- Але я не подавав свого прізвища, - повторив Гаррі. - Я не знаю, хто...
- Що ти відчуваєш, думаючи про завдання, які очікують на тебе? - спитала Ріта Скітер. - Ти схвильований? Нервуєшся?
- Я ще про це не думав... так, мабуть, хвилююся, - відповів Гаррі. На цих словах йому неприємно стислося в грудях.
- Як відомо, чемпіони в минулому часто гинули, - пожвавішала Ріта Скітер. - Про це ти думав?
- Ну... кажуть, що цього року буде значно безпечніше, - пробелькотав Гаррі.
Перо шугало пергаментом туди й сюди, ніби на ковзанах.
- Авжеж, ти й раніше дивився смерті у вічі, - пильно глянула на нього Ріта Скітер. - Як це на тебе вплинуло?
- Е-е... - вже вкотре пробелькотав Гаррі.
- Ти вважаєш, що колишня травма спонукає тебе довести всім, чого ти вартий? Підтримати честь свого імені? Чи ти не гадаєш, що спокусився на участь у Тричаклунському турнірі, тому що...
- Я не подавав заявки, - почав дратуватися Гаррі.
- Чи ти хоч трохи пригадуєш своїх батьків? - правила своєї Ріта Скітер.
- Ні, - відповів Гаррі.
- Що б вони, на твою думку, відчували, якби довідалися, що ти змагатимешся в Тричаклунському турнірі? Гордість? Тривогу? Гнів?
Гаррі вже був доволі роздратований. Як він може знати, що відчували б його батьки, якби були живі? Він усвідомлював, що Ріта
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)», після закриття браузера.