Читати книгу - "Бурштиновий Меч 1-6, Ян Фей"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
.
Але коли з'явилися ці молоді лицарі, це було схоже на чисте світло, як гострий меч, який повільно розступав похмурі хмари в небі.
.
Брандо ніколи не забуде цю сцену до кінця свого життя.
Першими словами жінки-генерала були
—
Солдати, будь ласка, поверніться назад і приєднуйтесь до мене. Переможемо Мадару —
.
Будь ласка, пробач мені, що я не можу зрозуміти твого холоду, голоду, страху і болю в цей момент, але я бачу в тобі глибоке приниження. Це приниження, я це відчуваю. Тому що в цей момент наша країна зазнала невдачі. Ми відступимо, а нежить захлесне нашу батьківщину. Ми невдахи, як би ми не чіплялися.
?
Ми не можемо все це вибрати. Ця депресія душить нас. Невже це єдине, що ми можемо зробити? Солдатів? Ні, будь ласка, поверніться назад. Але принаймні шанс у нас ще є. Дозволь мені взяти тебе з собою, щоб знову воювати.
.
Будь ласка, повірте в мене.
.
Вона притиснула руку до грудей.
.
Я буду битися пліч-о-пліч з тобою.
.
Я готовий взяти на себе всю відповідальність за це.
—
Іди за мною, дай мені померти на твоїх очах. Дозвольте мені використати цю обіцянку, щоб обміняти на мужність людини —
.
Це був перший раз, коли срібна лілія засяяла на полі бою. Легенда про Валькірію була записана в поемі Еруїна, яка зворушила незліченну кількість гравців. Говорячи про цього Захисника Еруїна, можливо, в порівнянні з більшістю , у гравців склалося більш глибоке враження від цієї назви.
Тому що саме вона вивела їх з долі невдачі, прославила, зробила ім'я Еруїн предметом гордості. Вона була їхнім прапором, предметом гордості для гравців Еруїна. Вони були готові боротися за неї, тому що кожен з них був готовий боротися за свою честь.
Військова пісня Еруїна була складена звичайним гравцем, який не був відомий на форумі, але співала її незліченна кількість людей.
.
Ми – гордий народ Еруїна.
Навіть якщо ми зазнаємо невдачі, ми не опустимо свої благородні голови.
.
Наша мужність викарбувана на наших мечах.
.
Наша віра – це прапор, який нас захищає.
.
Кров Еруїна тече шляхом, якого ми прагнемо.
Чого ми прагнемо
.
Настане день, коли знову піднімуть прапор Срібної Лілії.
Чого ми прагнемо
Це віра Еруїна, яку ніколи не можна порушувати.
Коли ми помираємо, голос наших душ все ще лунає.
.
Відлуння на цій землі.
Це показово
.
Це наша Батьківщина.
.
Земля, яку ми дуже любимо.
.
Брандо опустив голову і протер очі. Коли він знову підняв голову, то побачив, як Фрея опустила голову і шепотіла йому: «Як я можу зробити те ж саме, що і легенда, Брандо, я дуже дурна дівчина, я просто хочу зробити все можливе».
Так! Ваше найкраще – корінь цієї легенди.
Юнак подивився на неї, він захоплювався такою серйозною Фрейєю. Навіть якби це була незначна справа, ця дівчина з сільської місцевості Бучче зробила б усе можливе, щоб зробити це. Можливо, вона не знала, який у неї потенціал, але настане день, коли з піску на дні річки засяє золото.
.
Він посміхнувся: Подумайте про це, як про сон.
?
Фрея подивилася на нього, кивнула і запитала, чи це легенда про Гірського лицаря?
.
Брандо кивнув.
Фрея мовчала, через деякий час вона прошепотіла: «Чи є ще щось, що ти хочеш мені сказати, Брандо?»
?
Ні, зачекайте, Брандо якусь мить завагався, а потім гукнув її. Він трохи подумав і запитав Фрею, що ти думаєш про Еруїна? Коли Брандо сказав це, він навмисне знизив голос. І справді, його очі вже пробігли по барній стійці, щоб побачити, чи не звертає на них хто-небудь уваги.
Еруїн? Як ти гадаєш? Дівчина була приголомшена.
,
Якщо порівнювати країну з людиною, то Еруан тепер схожий на вмираючого старого. — відповів Брандо.
.
Фрея була приголомшена.
.
У цей період часу вона вже не була наївною жінкою-капітаном міліції. Побачивши брудні стосунки між дворянами, вона переживала за людей з вищого класу, які контролювали долю країни, але не розуміла, в чому проблема.
?
Чи мало так бути?
Або щось пішло не так
Неспокійна дівчина могла тільки втішити себе тим, що в цьому світі є світло і є темрява. Можливо, все було б краще, це був просто цикл історії. Але в глибині душі вона завжди хотіла знати, чи це просто її наївний погляд на світ у минулому.
Але вона не очікувала, що перше речення, яке Брандо попросив її залишити, усуне всі втішні думки в її серці, залишивши лише найгіршу.
На якусь мить Фрея втратила дар мови.
Фрея, послухай мене. Брендел довго вагався, перш ніж сказати це. Він завжди переживав, що вплине на подальший шлях Богині війни. Але врешті-решт він зважився, тому що Фрея була не тільки богинею війни, вона була лише тінню в його серці, вона була скоріше партнером, якому він міг довіряти.
У нього не було справжньої сім'ї в цьому світі, і Фрея також втратила батьків, які її виховували. Для порівняння, вони обоє більше потребували підтримки один одного. Насправді, ще з тієї ночі в Зеленому селі Брандо зрозумів, що його зв'язок з Богинею війни не можна розірвати.
Це було схоже на двох самотніх, слабких людей, які покладаються один на одного, щоб рухатися вперед у темряві. Брандо важко було уявити, що без цих людей у Бучче він міг би встановити зв'язок із цим світом і не відчувати себе весь час самотнім. І для нинішньої Фреї було так само.
Еруан, можливо, не зможе повернутися до миру минулого, врятувати цю країну можуть лише великі зміни. Звичайно, велика зміна також може розірвати його на частини, але кожен з нас у цю епоху може лише зробити все можливе, щоб врятувати його. Я не знаю, скільки людей можуть це розгледіти. Я не знаю, скільки людей можуть зрозуміти, що я маю на увазі, але Фрея, ти розумієш?
Лицар здивовано подивилася на нього, але підсвідомо кивнула.
?
Тепер ти розумієш, чому я хочу, щоб ти вступив до Королівської лицарської академії?
Але я
Фрея, роби все, що в твоїх силах.
?
Я не знаю, чи це правда, Брандо, але я хочу вірити в тебе, Фрея глибоко
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бурштиновий Меч 1-6, Ян Фей», після закриття браузера.