Читати книгу - "Бурштиновий Меч 1-6, Ян Фей"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
У цей момент живі і мертві дивилися один на одного.
.
Потім вони пройшли повз один одного.
,
Однак, коли королівська столиця Еруена перебувала в стані хаосу, Брандо, який прекрасно це усвідомлював, неквапливо сидів в барі «Хрестова зірка» в районі Білий лебідь Бреггса. Він розпитував бармена про «Золоте вино». Час від часу він дивився на заводний годинник, що висів на винній стійці.
12 .
Була майже 12 година.
Брандо не очікував, що йому пощастить за одну ніч отримати ключ до цього безперервного квесту і легко його завершити. Він просто чекав на когось і шукав, чим би скоротати час.
12
Коли церковний дзвін пролунав 12 разів, двері бару нарешті відчинилися.
За дверима стояла дівчина у темно-синій військовій формі. Її довгий хвіст був зав'язаний за головою. Її обличчя було злегка червоне, і вона дивилася на нього світло-карими і світлими очима.
. -
Фрейя здавалася офіційним лицарем. Вона була одягнена в офіційний лицарський пояс і меч зі схрещеним руків'ям, виданий церквою на поясі. Вона також одягла пару блискучих чобіт для верхової їзди.
.
Вона була схожа на героїчну жінку-лицаря.
Однак її стурбований вираз обличчя видав її. Вона озирнулася, як тільки увійшла до бару, і її погляд упав на Брандо. Вона глибоко вдихнула і відразу ж запитала
?
Ви їдете? Брандо?
.
Так.
.
Фрея мовчала.
.
Якщо ви хочете знати, що буде далі, перейдіть до розділу, щоб прочитати більше розділів.
132
Розділ 132
.
Фрея замовкла.
.
Вона, здавалося, якийсь час розсіяно думала, потім підняла голову, щоб подивитися на нього, її світло-карі очі були глибокими, як пара коричневих дорогоцінних каменів. Молодий Лицар підняв ліву руку, якусь мить завагався, а потім зняв каблучку з вказівного пальця, Брандо, носи цю каблучку. Зовні він потрібен більше, ніж я.
.
Брандо трохи здивувався. Він подивився на Вогняну Кулю, яскравий рубін, що сяяв при світлі свічок.
Потім він подивився на Фрею, яка злегка повернула голову і сказала: Ця каблучка спочатку належала тобі. Я, я просто позичаю його тимчасово, ви забули?
У цей час бармен, який розмовляв з ним, підвівся і поплескав молодого чоловіка по плечу, посміхаючись: «Друже, схоже, ти потрапив у невелику халепу». Я піду спочатку щось зроблю, про легенду про келих для вина розповім пізніше. Сказавши це, бармен узяв келих і пішов на інший бік бару, щоб розібратися з кількома п'яними найманцями.
Молода Лицарка з довгим хвостиком бачила цю сцену і не могла не закрити рот підсвідомо, не в змозі вимовити ні слова.
Брандо похитав головою і посміхнувся, але ледь помітна посмішка на обличчі не могла приховати тепла в серці. Він подивився на Фрею, ще раз відчувши в серці вагу слова партнерка. Спочатку він залишив лише послання для Фреї, але він не очікував, що ця вперта дівчина з сільської місцевості Бучче наполягатиме на тому, щоб побачитися з ним після зустрічі з римлянином.
.
Звичайно, він знав, що вона прийшла не просто подарувати йому перстень, а щоб показати свою турботу про нього.
, – ,
Серце Фреї було в безладді, вона стиснула кулаки. Коли вона вперше почула, що Брандо та інші їдуть, у неї в голові була лише одна думка – навіть якщо вона закінчиться нізвідки, вона просто хотіла всіх побачити. Це почуття було схоже на дитину, яка не може покинути дорослих.
Заспокоївшись, вона відчула лише палаюче обличчя.
.
Вона думала про цю проблему. Вона хотіла вступити до Королівської кавалерійської академії Еруена одна, залишивши всіх, особливо Брандо. Чи справді вона могла зробити те, що сказав їй Брандо? Він мав силу захищати Маленького Ферріса та всіх інших.
.
Фрея відчула, що її серце сповнилося непевністю та сумнівами щодо невизначеного майбутнього. Брандо був перед нею, як рятівна соломинка, але коли справа дійшла до справи, вона не наважилася простягнути руку і міцно схопити його.
.
Лицар заціпеніло втупилася в куточок одягу Брандо.
?
Звичайно, Брандо бачив її думки наскрізь, тому що думки Фреї були написані на всьому її обличчі. Він посміхнувся і простягнув руку, щоб узяти перстень. Жінка-лицар була злегка приголомшена. Вона підняла голову і запитала: Ти прийняв це?
Звичайно. Як я міг відмовитися від каблучки від Богині війни? Брандо засміявся. Однак у глибині душі він знав, що Фрея не зіткнеться з жодною небезпекою в Лицарській академії Ван Лі. Більше того, йому дуже потрібна була кожна крихта сили, яку він міг зібрати. Якби це було не так, він точно не прийняв би цю каблучку лише для того, щоб Фрея почувалася невимушено.
?
Валькирія?
У моєму рідному місті є історія про Валькірію. Легендарна Валькірія була героїчною і крутою. Вона сиділа на бойовому коні, тримаючи в одній руці прапор з ластівчиним хвостом, а в іншій довгий меч, ведучи свій народ до перемоги. Вона захищала свою країну. Брандо подивився на неї і посміхнувся. Він думав про іншу історію Валькірії.
.
В кінці Першої ери в Вонде жила дама на бойовому коні, одягнена в срібні обладунки, і дивилася на своїх підлеглих блискучими світло-карими очима. Брандо згадав, що фоном було сіре небо форту Мігер. Зламаний прапор Армії Срібного Хреста слабо висів на списі. Жінка-генерал їхала верхи на своєму улюбленому коні Срібному Піску. Вона була нижчою за багатьох воїнів, але тепер не набагато вища за Фрейю.
,
У той час у неї ще був довгий хвіст, який вона зав'язувала за головою ще з часів Бучче. Коричневий хвіст, який змушував людей відчувати тепло на полі бою, символізував ім'я, на яке можна було покластися. Це змусило всіх почуватися невимушено, адже це була Фрейя, Захисниця Еруїна, Валькірія.
,
У цей час Фрея опустила голову і подивилася на кожного з них. Вона їхала верхи на улюбленому коні в срібному бойовому халаті і повільно проходила повз кожного з них.
.
Йшов дрібний дощ.
!
Єдиними її підлеглими були лише близько сотні студентів Королівської лицарської академії. Багато з них були дітьми великих вельмож, а деякі з них навіть стали їхніми найнеприємнішими ворогами. Але в цей час всі вони йшли за жінкою-Лицарем. Група лицарів у білих бойових мантіях слідувала за нею аж до очей цих переможених солдатів.
Коли депресія, відчай і пригніченість огорнули їхні серця, кожен гравець втратив впевненість у собі. Еруен був закінчений. Ця зруйнована країна не могла зрівнятися
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бурштиновий Меч 1-6, Ян Фей», після закриття браузера.