Читати книгу - "4 3 2 1, Пол Остер"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Боже милий, сказав Фергюсон. А малювати ти вмієш, га?
Леммон проти Лайма, промовив Говард, не звертаючи уваги на комплімент. Досить кумедно, що скажеш?
Не просто кумедно. Дуже смішно.
У нас тут у цьому щось може бути.
Не сумніваюся, сказав Фергюсон, постукуючи пальцем по руці Говарда, і додав: Вільям Ручка, – а відтак тикнув пальцем у малюнок і сказав: проти Патті Сторінки[22].
А, ну звичайно ж! Цьому кінця-краю не видно, правда?
Цим вони продовжували займатися наступні кілька годин – поки розбирали пожитки і влаштовувалися, весь обід у їдальні, весь залишок дня, поки бродили разом студмістечком, і аж до вечері, і до того часу придумали вже сорок чи п’ятдесят таких пар. З початку до кінця ні на мить не переставали вони сміятися і деколи реготали так, а періодично – і так подовгу, що Фергюсон питав себе, чи сміявся він коли-небудь так сильно з самої своєї появи на світ. Сміх до сліз. Сміх до задухи. І до чого це прекрасне заняття, аби подолати страхи й мандраж юного мандрівника, котрий щойно залишив домівку і опинився на переході через межу між писаним минулим та неписаним майбутнім.
Згадаймо частини тіла, сказав Говард, і через мить чи дві Фергюсон відповів: Ноги Даймонд проти Вченої Руки. Трохи згодом Говард видав відповідь: Едіт Голова проти Майкла Стопи[23].
Згадаймо про рідкі тіла, сказав Фергюсон, аш-два-о в будь-якому зі своїх різноманітних станів, і Говард відповів: Джон Брод проти Ларрі Річки, Клод Дощі проти Каламутних Вод. Кілька секунд зосереджених роздумів – і Фергюсон відповів на це двома своїми: Беннет Прибій проти Тутса Берега, Вероніка Озеро проти Діка Нурка[24].
А вигадані персонажі залічуються? – спитав Говард.
Чому ж ні? Якщо тільки ми знаємо, хто вони такі, вони так само реальні, як реальні люди.
Та й узагалі коли це Гаррі Лайм перестав бути вигаданим персонажем?
Ой, про старого Гаррі я й забув. У такому разі дозволь представити тобі Ч. П. Сніга проти Урії Замета[25].
Чи ще двох англійських джентльменів: Кристофер Кропивник проти Кристофера Малиновки[26].
Вражає. А тепер – королі й королеви, мовив Говард, і по довгій паузі Фергюсон відповів: Вільгельм Апельсинний проти Роберта Очистка[27]. Майже одразу Говард відреагував Владом-Колосажетелем проти Карла Толстого[28].
Тепер американці, сказав Фергюсон, і за наступні півтори години вони породили на світ:
Бавовна Мезер проти Босса Твіда[29].
Натан Сильний проти Олівера Міцного[30].
Стан Лавр проти Джуді Гірлянди[31].
В. К. Поля проти Одрі Луга[32].
Лоретта Юна проти Віктора Зрілого[33].
Волес Пивний проти Рекса Стаута[34].
Гал Тарган проти Жучка Морана[35].
Чарльз Борода проти Сонні Клочка[36].
Майлс Стоячий проти Сидячого Бика[37].
Так воно і йшло, і вони йшли разом із ним, та коли нарешті повернулися до себе в кімнату після вечері і всілися складати список таких пар, виявилося, що половину вигаданого вже вимило з їхніх голів.
Треба буде ретельніше занотовувати, сказав Говард. Що-що, а ми зрозуміли: мозкові штурми спалахують від дуже горючих матеріалів, і якщо ми не станемо всюди і завжди ходити з ручками чи олівцями, то неминуче забуватимемо більшу частину того, що придумаємо.
На кожен забутий жарт, сказав Фергюсон, ми завше можемо вигадати новий. Подумай, приміром, про ракоподібних, закинь сітку ненадовго – і раптом тобі попадуться Бастер Крабб проти Джин Креветон[38].
Чудово.
Або звуки. Солодкий писк у лісі, гучний рев у джунглях – і от тобі Лайонел Трелінг проти Сола Рева[39].
Чи борці зі злочинністю – і секретарші та подружки, до чиїх імен додані адреси.
Тут не зрозуміло.
Прикинь: Перрі Мейсон проти Супермена, а в підсумку в тебе вийде Делла Вулиця проти Лоїс Проїзд[40].
Здорово. Страшенно здорово. А потім погуляєш берегом – і озирнутися не встигнеш, а вже дивишся на Жорж Пісок… проти Лорни Дун[41].
Весело буде це малювати. Пісочний годинник грає в теніс із печенюшкою.
Так, але як щодо Вероніки Озеро проти Діка Нурка? Подумай-но, які перспективи відкриваються.
Захоплює. До того сексуально, що мало не непристойно.
Негл був його науковим консультантом. Негл викладав у нього «Класичну літературу в перекладі» – курс, що зробив для розвитку розуму Фергюсона більше будь-якого іншого курсу, на котрий він записався. І майже напевне був тим викладачем, хто найпослідовніше відстоював стипендію для нього, і хоча Негл ні за що не обмовився би про те, що зробив, Фергюсон відчував, що Негл має на нього якісь плани і він особливо цікавиться його успіхами, а для внутрішньої рівноваги Фергюсона в перехідний період і пору можливого розброду й хитань це мало важливе значення, бо надії Негла й складали різницю між відчуттям відчуження та відчуттям, що, може, тут саме для нього те місце, і коли він здав свою першу семестрову роботу, п’ять сторінок, присвячених зустрічі Одіссея й Телемаха з шістнадцятої книги «Одіссеї», Негл повернув роботу із загадковою припискою, нашкрябаною внизу останньої сторінки: Непогано, Фергюсон, – так тримати, котру Фергюсон розцінив як спосіб викладача лаконічно повідомити йому, що він добре попрацював – не зовсім, може, відмінно, та все одно непогано.
Увесь перший семестр кожної другої середи Негл і його дружина Сюзен влаштовували в себе в маленькому будинку на Александр-стріт денне чаювання для шістьох підопічних Негла. Місіс Негл була невисокою округлою брюнеткою, вона викладала історію в Ратгерсі і була на голову нижча від свого худючого довголицого чоловіка. Поки вона розливала чай, Негл подавав сендвічі, чи поки Негл розливав чай, вона подавала сендвічі, і поки Негл сидів у кріслі, палив сигарети і розмовляв із деякими зі своїх підопічних чи вислуховував їх, місіс Негл сиділа на дивані й розмовляла з іншими його
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «4 3 2 1, Пол Остер», після закриття браузера.