Читати книгу - "Вовк-тотем"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Чень Чжень трохи поворушився, зробивши якийсь сильний рух. Дорж миттю притис його за спину, сказавши стиха:
— Поглянь, біля одинокої печери на самій півночі є вовк. Знову люди й вовки задумали одну справу — захотіли поїсти байбачатини.
Після повідомлення про вовка сонливість Ченя як рукою зняло, він поспішив спрямувати туди свою підзорну трубу й побачив, що на тій приступці стоїть один великий байбак і, притиснувши дві передні лапки до грудей, роззирається довкола, але не наважується зійти з приступки на моріжок поїсти трави. У степу самці й самки байбаків живуть окремо — байбачиха з малятами мешкає в цілому комплексі нір, а байбак один займає окрему нору. Під приступкою біля нори цього байбака були висока густа трава, коли повівав вітерець, він пригинав траву й відкривав декілька сіро-жовтих кам’яних брил. Мінливі тіні від трави пробігали по поверхні, через що було дуже важко розрізнити речі, що ховалися в траві. Чень Чжень сказав:
— Я не бачу там вовка, тільки декілька кам'яних брил.
— Однак поряд з ними якраз і є вовк, — сказав Дорж. — Гадаю, він лежить там уже дуже довго.
Чень Чжень ще раз уважно подивився й тепер ледве-ледве розрізнив половину вовчого тіла. У нього мимоволі вирвалося:
— Ну й гарний у тебе зір! Як це я його не помітив?
— Якщо ти не знаєш, як вовк ловить байбаків, то навіть із найкращим зором його не побачиш. Вовки в цьому випадку приходять із завітряного боку й ховаються в траві під байбачою норою. Оскільки ж вовкові вловити байбака не так просто, то він відразу намічає собі великого самця. Бачиш, який великий цей байбак — ледь не доросле ягня! Одним таким байбаком можна насититися, це точно. Тож якщо ти хочеш знайти вовка, спочатку слід знайти окрему нору великого байбака, а потім ретельно шукати там у траві із завітряного боку.
— О, сьогодні я вивчив ще одну хитрість! — радісно сказав Чень. — А коли ж цей байбак піде їсти траву? Я дуже хочу подивитись, як вовки ловлять байбаків. Там же скрізь самі нори, тож варто буде тільки вовку висунути голову, як байбак сховається в найближчу більш-менш вузьку нору і вовк його не дістане звідти!
— Дурний вовк зазвичай не впіймає байбака, — сказав Дорж. — Тільки найхитрішим вовкам це вдається. Головастий вовк має свій козирний спосіб, він може зробити так, щоб байбак не заліз у нору. Ось зачекай, подивимось, які здібності є у вовків.
Хлопці обернулися назад, щоб подивитися на свої отари, однак вівці продовжували нерухомо лежати в траві, тому вони вирішили набратися терпіння й зачекати. Дорж сказав:
— Шкода, сьогодні не взяли собак, якби були собаки, то можна було б дочекатися, поки вовк спіймає цього великого байбака, а потім спустити на нього собак і самим помчати за ними верхи на коні, тоді б точно можна було відібрати цього байбака й ми б із тобою гарненько наїлися.
— Але згодом ми можемо спробувати погнатися за ним верхи, хто знає, може, й наздоженемо, — припустив Чень.
— Нічого в нас не вийде, — відповів Дорж. — Поглянь, вовк перебуває на кряжі, тож він побіжить униз, а нам доведеться їхати на гору, як же ми його наздоженемо? Коли вовк перемахне через кряж, і не думай його більше побачити. До того ж уся гора порита норами, тож кінь не наважиться швидко бігти, тоді тим більше ми його не наздоженемо.
Ченю довелося відмовитися від своїх намірів.
Дорж сказав:
— Краще все ж завтра поставимо пастки. А сьогодні я з тобою разом подивлюсь, як вовк ловить байбака. Вовки можуть ловити цих звірят тільки протягом цього півмісяця, а коли підуть дощі й з’являться комарі, вони вже не зможуть цього робити. Чому? Вовки найдужче бояться комарів, адже ті навмисне кусають їх за носи, очі й вуха так, що вовк аж високо підстрибує від болю, як же він тоді залишиться непоміченим? А варто вовку тільки поворушитися, як байбаки всі розбіжаться. Тож у такі часи вовку доводиться маятися з вівцями й кіньми, тоді приходить час худобі страждати.
Великий байбак, прикипівши очима, спостерігав, як інші байбаки досхочу гризуть траву, і, зрештою, не витерпів, скотився униз із приступки та побіг до моріжка, що був на відстані з десяток метрів. Там він швидко почав гризти траву, однак, зробивши декілька укусів поспішив повернутися на приступку й почав голосно пищати. Дорж сказав:
— Дивись, цей байбак не їсть траву біля нори, залишає її, щоб вона затуляла нору. Тваринам у степу вижити дуже важко: найменша необережність — і вони втратять життя.
Чень Чжень схвильовано дивився на вовка, здогадуючись, що той не може безпосередньо бачити байбака зі свого місця, а оцінює напрямок і переміщення звірка тільки на слух, тому вовк іще нижче розпластався в траві, ледь не втискаючись у землю.
Байбак зробив таким чином три-п'ять ходок і упевнився, що ніякої загрози немає, тому послабив свою пильність і побіг до місця, де росла буйна й висока трава. Минуло ще п’ять-шість хвилин, і вовк раптом підвівся. Ченя надзвичайно здивувало те, що вовк не кинувся відразу ловити байбака, а почав з усієї сили зсувати вниз дрібне каміння, яке, коли котилося, видавало чималий шум. Чень побачив, як байбак, котрий перебував на відстані двадцяти метрів від своєї нори, почувши гуркіт каміння, так злякався, що стрімголов кинувся назад. У цю мить вовк, який довго чекав цього моменту, блискавкою стрибнув на приступку, опинившись біля входу в нору майже водночас із байбаком. Тепер байбак, навіть якщо й хотів, уже не
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вовк-тотем», після закриття браузера.