Читати книгу - "Цілитель Азаринту, Рейгар"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
?
Феліція телепортувалася ближче і подивилася на них з піднятою бровою, кровю і брудом на її обладунках і обличчі. — Що ви двоє плануєте?
.
Триголова кобра позаду неї підсунулася ближче.
.
— Будь зосереджений на своїй боротьбі, любий, — сказала Ілея і відмахнулася від неї.
!
— Бароне, попереджаю вас! — вигукнула Феліція, коли її руки були охоплені вібруючим повітрям, кобра ковзнула навколо неї, перш ніж вона знову телепортувалася, щоб уникнути укусу в плече.
.
Насильство кивнуло. Насильство.
— Вона робить усе можливе, — послала Ілея і посміхнулася. — Вона чудова, чи не так?
Насильницької
Так
Але
Не
Щільні
Ілея зірвала Фей з плеча і повісила її перед обличчям. Не ображай мою дівчину. Вона ідеально щільна.
.
Вибачення послав барон, поникнувши з пальців.
— Вибачення прийнято, — сказала Ілея і посміхнулася, поклавши барона назад собі на плече. Давайте подивимося, як вона вбє цю штуку, а потім ми зможемо поговорити про візит до вас додому. Можливо, Феліція теж може приєднатися? Можливо, це принесе їй певні досягнення.
Вона
Побачив
?
полумя?
— Поки що ні. Але ви маєте на увазі хорошу думку. Може додати ще один набір досягнень, — сказала Ілея, потираючи підборіддя, спостерігаючи, як лютий маг-берсерк розриває товсту шкіру грязьової кобри. І я маю познайомити її з чотирма марковими машинами в Із... і Гаель... і Гаронот.
! .
Феліція перерізала відразу дві шиї, а потім відскочила назад, глянувши на Ілею. Я відчуваю, що за мною стежать! Вона ухилилася від дикого випаду кобри, перш ніж закричати і телепортуватися над нею.
.
— Ну, так. Я спостерігаю за тобою. Молодий берсерк.
Феліція врізалася в спину істоти, перш ніж пробігти вздовж її хвоста, розрізавши його по всій довжині, перш ніж сповільнитися до зупинки. Кобра з мокрим звуком ляснула в багнюку. Нерухомий.
– 273
Маг вітру – рівень 273
?
Чудеса, які всі ресурси Угод можуть зробити для вас. І ти ж імператорський майор, подумала Ілея з усмішкою, спостерігаючи за жінкою, що наближалася, коли вона очищала обличчя від бруду. — Любов — страшна сила, чи не так?
.
Феліція підняла брови, потім усміхнулася. — Ти сказав слово.
Ілея посміхнулася. — Відчував себе правим.
Феліція обійняла її, кров і бруд розмазалися по обладунках Ілеї, що швидко розповзалися з попелу, Насильство зістрибнуло в ширяння, щоб уникнути бризок.
.
Ілея отримала поцілунок, відчувши смак крові. Ні те, ні інше. — Навіть отрути.
.
— Вибач за розчарування, Вбивця драконів, — сказала Феліція і відпустила.
Є сили для іншого? — спитала Ілея.
— Здається, я поки що провела, — сказала Феліція, поклавши руки на коліна. — Коротка перерва?
.
Ілея спостерігала за нею.
.
— Мені не подобається цей вираз твоїх очей, — пробурмотіла Феліція.
.
— Ми зробимо коротку подорож під час цієї перерви, — сказала Ілея, широко посміхаючись.
— Усе для цих досягнень, — сказала Феліція і потріскала кісточками пальців, витягнувши руки й спину, перш ніж згорнути плечі. Я подивлюся правді в очі, що б це не було.
.
Насильство впало на плече Ілеї.
.
Ілея посміхнулася і деактивувала свій Опір космічній магії. — Твої очі ще не бачать, юначе.
921
Глава 921 Пік
921
Глава 921 Пік
Ілея підживлювала чари маленької Феї, що сиділа у неї на плечі. Реальність змінилася, перш ніж вони зявилися біля вершини гори. Повітря було прохолодним, вітри завивали повз скелі внизу. Зубчасте облицювання скель аж до найвищої частини. Вона вдихнула, відчуваючи тиск щільної мани.
.
Феліція впала на одне коліно, її дихання стало важким, очі трохи розбавилися.
.
Ілея поклала руку їй на плече, але ще не вилікувала її, лише стежила за її життєвими показниками. Те ж саме вона відчула, коли вперше приїхала сюди. Відразу після її бою з Вор Елентіром.
І тепер я міг розірвати його на частини. Так само, як він зробив зі мною.
Насильство пливло перед ними, дивлячись на Феліцію.
.
— Як ти себе почуваєш, вмієш говорити? — запитала Ілея, присідаючи поруч із жінкою.
.
Магія вилилася назовні, зуби Феліції зціпилися, а на обличчі розпливлася посмішка. Вона прихилилася до себе і подивилася на Ілею.
.
Вона добре знала дикий вигляд. Її заклинання були активними. Вона захищала себе.
.
— Ми залишимося тут на кілька хвилин, нехай вона звикне, — сказала вона, тримаючи руку на плечі Феліції, щоб забезпечити постійну присутність. Вітри були навкруги, вона знаходила спокій.
.
Ілея дивилася на сонця, відчувала, як їх жар бореться з холодним повітрям навколо. Вони були високо підняті. Можливо, вище, ніж будь-де, вона була на Елосі, хоча її політ з Гаронотом, ймовірно, був таким же високим. У порівнянні з минулим разом, вона змогла розмістити локацію. Вони знаходилися десь на далекій півночі і заході континенту.
.
Її увага пішла на пік. Ледве метрів за тридцять. Її очі не помітили нічого дивного. Однак її володіння сяяли таким же сяйвом деяких з найпотужніших заклинань, які вона мала задоволення бачити. Більше того, вона побачила струмуючу павутину в самій тканині, пучки, що кружляли по колу навколо вершини. Вона ніколи раніше не бачила нічого подібного, хоча й дивувалася, наскільки схожим на її власне Сонячне Творіння здасться комусь ззовні. Хтось зі схожим набором навичок сприйняття.
.
Вона посміхнулася сама до себе, згадавши своє збентеження, коли раптом опинилася в дивному просторі за вершиною. Тепер вона це побачила. Це здавалося таким же очевидним, як стрибнути зі скелі в океан. Вдень і вночі. Реальність і... щось інше. Щось або всередині, або зовні. Хоча вона вже була в тумані Оракула, побувала в різних царствах, і у неї була своя маленька кишеня реальності, яку вона могла викликати, коли забажає. Вона посміхнулася, відчуваючи величезний розмах і щільність цього творіння. Якби вона не знала, що скупчення Фаен відповідальне за це, вона, можливо, дуже сумнівалася б, що цей світ взагалі реальний, побачивши це явище своїм нинішнім зором.
Я... Я звикаю, — пошепки сказала Феліція.
Ілея відвела очі від тканини і глянула на Феліцію. — Молодець.
Що це за місце... Де ми?
.
Ілея кивнула в бік пливучого барона. Це його дім. Ну... Не зовсім. Але ми поруч. Це просто попереду.
Дім Фей. Ви маєте на увазі, що саме тут справжня річ? Кластер, ви сказали, так?
.
— Авжеж. І
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Цілитель Азаринту, Рейгар», після закриття браузера.