Читати книгу - "Цілитель Азаринту, Рейгар"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Присутність зникла.
Він обмацав камяну підлогу стіни. Чи стояв він на колінах?
.
Він плюхнув, відригуючи вечерю, і все ще не зводив очей із заплющеними очима, сподіваючись, що все, що він відчував, все ще там.
?
Закляття минуло. Розплющ очі, — послав Акі трохи іншим голосом. Хіба він не відчував цього раніше? Щось, що зробила Ліліт?
Він розплющив очі. Обережно, наче ворог чекає, такий, що може вдарити в нього лише тоді, коли побачить. Стоячи на колінах, він підвів очі і побачив фортецю, що горіла в тисячі місць, ліси, перетворені на попіл, а будівлі почорніли. Світло зникло. Камінь, колись білий, розколовся і відколовся, коли все летюче місто посипалося вниз.
.
До .
.
Його очі широко розплющилися, коли він молився богам, яких не знав.
.
Ілея глибоко вдихнула. Вона погасила все своє полумя, як тільки відчула, як згасає світлова магія її ворога. Вона виграла битву.
І все-таки фортеця тепер полетіла вниз і до синього барєру, відкинутого навколо міста.
Мабуть, не варто ризикувати, подумала Ілея, викликаючи за собою стіну попелу. Акі, я знову скористаюся вогнем. Слідкуйте за тим, щоб ніхто не пролітав повз і не бачив мене.
.
Піднявши руки, Ілея спостерігала, як падає Верлейна і активує Сонячне Творіння. Усі її четверті ешелони були активними. Вона бачила рамки навколо. Зміг побачити тканину космосу у всій його хитромудрій досконалості. Вона побачила літаюче місто Верлейна і зосередилася на всій його формі.
,
А потім наполягала. Піт випалював її чоло, вага та імпульс фортеці тиснули на її форму всередині її власного творіння. Вона відчувала, як напружуються її мязи, як кожна її клітина палає космічними енергіями, як завжди присутнє Первісне Полумя.
Місто сповільнилося, але не зупинилося. Але це не обовязково.
.
Вона відштовхнулася і дозволила всьому цьому спуститися на ліси, що межують з Рівервотч і самою горою. Це здавалося їй повільним, почуття посилювалися з кожним закляттям, яке вона мала. І все-таки ударна хвиля уламків вистрілила, коли місто сів на землю, золотий хвіст глибоко врізався в землю і камінь, перш ніж він обірвався і відлетів убік, вирубавши половину лісу, перш ніж розбився. Цілі шари міста були розчавлені під власною вагою, вцілілі ельфи вилетіли рятуватися.
.
Минали хвилини, коли хвиля розбивалася об яскравий барєр навколо Рівервотч, ельфи летіли або залишалися на вищих шарах міста, не рухаючись і спостерігаючи за палаючою цяткою світла, що ширяє над їхнім стародавнім містом.
Ілея відпустила свої заклинання і глибоко вдихнула. Пахло вогнем, пилом і попелом. Озирнувшись, вона побачила завислу армію Угод. Було спокійно.
.
Полетівши вниз, вона приземлилася на вирівняне поле бою, обгоріле та розколоте дерево, каміння та уламки, що вкривали викопану землю.
Верлейна залишилася, тепер уже непорушна, сидячи на горі Карт, ледь не торкаючись стін Річкової варти.
Вона стояла на землі і дивилася на ельфів за сотні, кілька тисяч метрів. Ніхто з них не поворухнувся, коли поруч з нею спустився Кат, а за ним представники Акордів і Мисливців за Церітілами.
Гельварт встромив свою пиляльну зброю у велику руку своєї бойової машини. — Тоді це зроблено?
— Не зовсім, — сказав Ісалтар і поплив уперед, їхня увага перемістилася на єдину постать, що палала яскравим світлом і вогнем, що летіла вниз із найвищого шару міста-фортеці. З ним пролунав чарівний гуркіт.
,
Монарх з тріском приземлився, виплюнувши кров, перш ніж підняв підборіддя і глянув на Ісалтара. Він шипів, ненависть і огида майже відчутні, його гострі зуби оголювалися, а його магія пронизувала світлом і теплом все навколо.
.
Розпущене світле волосся, майже білі та золотисті очі. Його чорна сорочка та штани були місцями порвані, регенеруючи рани, які виднілися внизу.
?
Порізи і подряпини? Леза і... кігті, подумала Ілея, зосереджуючись. Вона відразу відчула, що це не той, з ким вона зіткнулася зараз. Вона відчула потужну магію від Монарха, але не те, що віддалено зрівняється з силою Верлейни.
.
Вона зрозуміла, що він не дивиться на неї.
— Валь Акуун, — плюнув Монарх. — Нарешті покажи своє обличчя.
— Це те, чого ти хотів, старий друже? — говорив Ісалтар, його голос мандрував далеко, пронизаний вітрами. Наше місто в руїнах. Наші люди, поранені та загиблі.
.
Монарх посміхнувся і ще раз зашипів. І люди, і гноми, і машини... ти стоїш зі звірами, Валь Акуун. Тікати нікуди. Поверніться до мене обличчям.
.
Ілея побачила, як рухається Ісалтар. Вона пройшла повз нього.
.
Вам не потрібно цього робити, - сказала вона.
.
Він подивився на неї і торкнувся її плеча. Ця битва завжди була неминучою. Його полювання не вщухне, поки не буде визначено переможця. І за те, що я зробив, я візьму на себе відповідальність.
Ти поводишся смішно. Вони програли, — розіслала Ілея всім своїм союзникам.
— Подивися на них, Ілеє. Вони чекають. Ніхто не приєднався, щоб воювати поруч зі своїм монархом, - сказав їй Ісалтар.
Ілея подивилася на білоокого цілителя вітру. — Тоді дозволь мені битися замість тебе. Я зробив те саме, що й ви. Якщо він оголосив тебе своїм ворогом, я обовязково підпадаю під цю категорію.
Якусь мить Ісалтар дивився на неї. — Ти б узяв цей бій на себе?
— З радістю, — заговорила Ілея.
Девіантний. Це між мною і Валь Акууном, — промовив Санваруун, не впізнаючи в очах, коли він дивився на неї з ненавистю.
.
— Я знаю, — сказала вона і змінила назву.
Він подивився на неї, і тихе шипіння лунало, коли світло й вогонь яскраво світилися навколо його постаті.
— прошипів Ісалтар. Я не хочу проливати кров своїх родичів. Хай буде так. Ліліт, з Акордів. Хранитель Церіта і Валь Акууна, — сказав він, і його голос доносився далеко. Нехай ти переможеш.
.
Не обовязково робити це самотужки. Він монарх. Наша позиція краща, - сказав Гельварт.
Ельфи Небесного Домену спостерігають. Багато інших загинуть, якщо він не зіткнеться з ним наодинці, - сказав Фейрейр. - І у неї найкращі шанси на перемогу.
Ілея тріснула шиєю і пішла до монарха. — До того ж, — сказала вона. Я довго чекав на це.
? ?
Що ви зробили? Дитя смерті... і... попіл... Валь Акуун, — промовив монарх, широко розплющивши очі. — Ти?
— Людина, — сказала вона і заплющила очі на нього.
– 1028
Маг світла – рівень 1028
.
— зашипів Монарх, коли навколо нього знову
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Цілитель Азаринту, Рейгар», після закриття браузера.