Читати книгу - "Цілитель Азаринту, Рейгар"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Промінь світла спрямовувався вниз у бік міста, зупинений яскравим синім світлом барєру, що покривав усю територію Рівервотч. Спопеляюче світло горіло об шлагбаум, поки світло не згасло. Звідусіль лунали вигуки та вигуки. Ще один промінь був зупинений у повітрі задовго до того, як він досяг їхнього будинку. Дейл примружив очі, думаючи, що бачить перед променем крихітний силует крил, але світло було занадто яскравим, щоб він міг переконатися в цьому.
,
Він ковтнув, побачивши, як сотні вогнів спалахнули по всій багатошаровій фортеці в небі. Наступної миті почалася буря, десятки променів і дуг блискавок пропалили ліси і потрапили в яскравий миготливий барєр. Через кілька секунд небо знову потемніло, його очі пристосувалися до того, щоб знайти лише темряву там, де було літаюче місто.
Дейл протер очі, коли побачив, що єдиний промінь світла пропалює дірку в темряві, а за ним по черзі йдуть ще кілька.
Це попіл? — вигукнув хтось.
.
Його очі широко розплющилися. Хмара сягала так далеко, як він міг бачити. Кілометрів в кожну сторону і все ще зростає. Цілі секції були спалені, ослаблені балки врізалися в барєр або залишали сліди сяючого тепла та вогню в землі та лісі. Кишені в попелі яскраво горіли, пробивалися за мить, але виправлялися.
Це вона? — вигукнув хтось.
!
Ліліт! — вигукнула жінка, а потім почулися вигуки та вигуки її імені.
!
Вбивця драконів! — вигукнув інший, крики та сміх лунали по стінах, коли бійці виплеснули своє стримуване розчарування та стрес від раптової битви.
. !
Дейл глибоко вдихнув. Порядок! — крикнув він, і його голос посилився другим класом. Інші офіцери повторювали те саме у своїх лавах. Бойовий дух залишався високим, але його охоронці повинні були памятати, де вони стоять і хто саме на них напав. Один ельф міг прорубати цілу станцію бійців. Якщо вони взагалі планували щось внести, вони повинні були працювати разом і залишатися зосередженими.
.
Ось що ти можеш зробити тепер, Ілея, подумав він, дивуючись, як він взагалі бачив у ній просто загублену молоду цілительку. Усі бойові дії принесли свої плоди. Він дозволив собі легку посмішку, знаючи, що один з друзів, яких він знайшов на цьому шляху, стримує владу ельфійських володінь.
Ілея зціпила зуби, штовхаючи свій ясен і четвертий ярус так далеко, як тільки могла. І все-таки частина променів пройшла. Повз її космічну магію, її ворота та пірокластичний потік.
.
Дві карти, які їй ще належить розіграти. Її медитація четвертого рівня.
.
І первісне полумя.
?
Досі вона не бачила, щоб хтось із ельфів вилетів з міста, але бачила, як вони чекають, готуються. Чи хвилювалися вони взагалі, запитувала вона? Невже вони не очікували ніякого опору, цілком упевнені, що їхнє диво літаючого міста вселяє жах і страх у істот, яких вони вважали нижчими за себе?
?
Чи боялися вони, чи маніпулювали ними чи змушували воювати свого монарха? Чи обрали і це? Їй було цікаво, скільки людей почали ставити під сумнів правління Санварууна з початку цієї битви. Зовсім ніяких? Якийсь? Чи багато?
Вона хотіла б з ними поговорити. Переконати їх, що це все погана ідея. Якесь непорозуміння. Ніхто не повинен був помирати. Всі вони могли повернутися до своїх домівок, працювати разом і знайти спокій.
.
Ілея посміхнулася сама до себе. Принаймні вона могла оцінити цю думку.
.
Евакуація завершена. чистий, — промовив голос Акі. Ти вільний відпустити.
Ілея глибоко вдихнула. Вона кинулася на Мисливця на Монстрів і зашипіла в бік літаючого міста Небесного Домену, звук луною проносився повз заклинання, її попіл і дощ, що падав.
.
Єдине застереження.
.
Бігти.
.
Вона чекала. Минуло пять секунд, як ще більше променів і блискавок згоріли в її попілі.
, ,
Потім вона підняла руку, і її буря з попелу, диму та чорного скла посунулася вперед, як лавина, до міста. Три списи завбільшки з міські стіни утворилися всередині і вистрілили в бік фортеці, один влучила блискавка, а два інших врізалися вглиб Верлейни, дерева та ельфи сплющилися. Її буря рухалася далі, повз вітер і повз дуги блискавок, яскраве світло оживало, коли її попіл торкався міста, світло, що захищало людей, як мантія, народжена таким могутнім творцем, як вона. Вона випромінювала тепло, накопичене і вироблене в ній, десять тисяч списів тепер вилітали, коли перші ельфи кидалися на неї, світячись вуглинками, коли вони входили в пірокластичний потік.
,
Дейл дивився, як хмари попелу повільно оточують масивну літаючу фортецю, світло світиться всередині, освітлюючи маленькі заклинання, накладені захисниками, їхні форми, схожі на маленькі цятки, що спалахують під час бурі, наче просто недогарки, що випливають з багаття. Палаючий дим був зупинений світлом самого ельфійського міста, і все одно він огортав, як нескінченна лавина, коли хвилі тепла спалахували, обпалюючи навіть дерева повз міські стіни, блакитний барєр світився яскравіше з кожним спалахом тепла.
.
У його свідомості пролунав голос. Голос Акі.
.
Я отримала попередження від самої Ліліт. Попередження для всіх, хто спостерігає за цією битвою. І я мушу попросити всіх вас довести справу до кінця. Від цього може залежати ваше життя.
.
Дейл ковтнув, побачивши, що світло стає все більш приглушеним, коли все летюче місто було оточене попелом.
.
— Усі, — послав Акі, — заплющте очі.
.
Дейл підняв брови, але зробив так, як його попросили. Він заплющив очі і став чекати.
.
Він чекав.
.
Він перевів подих.
.
Він ковтнув.
.
І тут він відчув жар. Ба більше. Він знав, що вона там.
.
Полумя.
.
Здавалося, що його розум загорівся. Наче зявилося щось, більше, щось, інше і подивилося на нього. Не погляд істоти, а присутність чогось, що не призначене для того, щоб бути побаченим. Він похитнувся назад, піднявши руки, щоб закрити очі, схлипуючи. Хтось поруч закричав, але він не зміг зосередитися на голосі.
. !
Машини човгали назустріч кричущому голосу. — Заплющ очі!
Звідкись із неба долинув далекий гуркіт. Вибухи та далекі крики долітали до вух Дейла.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Цілитель Азаринту, Рейгар», після закриття браузера.