Читати книгу - "Коли курява спаде"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Ермай Гемі, — відповів батько.
Це ім’я, не дуже схоже на ім’я, стало новим ім’ям доньки конюха. Воно означало «безіменна зернинка». Усі розсміялися.
Ермай Гемі також засміялась.
У цей момент мій старший брат уперше заговорив до моєї дружини. Він сказав, холодно посміхаючись:
— Щойно з’явиться красива жінка, як усі інші навіть імен позбавляються! Це дуже цікаво.
— Красу можна бачити, — відповіла Тхарна, сміючись. — Так само, коли в світі з'являються розумні люди, ті, кого інші вважають дурнями, втрачають будь-які перспективи.
— Так влаштовано світ, — вже не зміг засміятися брат.
— Це — всім відомо, — відказала Тхарна. — Так само, як і те, що в світі бувають тільки туси-переможці, а переможених туси не буває.
— Це туси Ронггонг програла, а не туси Мерці.
— Так, — відповіла Тхарна, — старший брат дійсно розумна людина. Усі туси сподіваються мати його в суперниках.
Така відповідь означала, що брат знову програв.
Коли всі розходилися, брат схопив мене за руку:
— Ця жінка занапастить тебе.
— Замовкни, — відповів батько, — людина тільки сама себе може занапастити.
Тоді брат пішов. Коли ми залишились із батьком сам на сам, він не міг знайти доречної теми для розмови.
— Навіщо ти наказав мені повернутися? — спитав я його.
— Твоя мати скучила за тобою, — сказав він.
— Месники родини Мерці з’явилися, — сказав я. — Два брати хочуть вбити тебе й старшого брата. Мене вони не наважились убити, тільки запросили випити горілки.
— Я думаю, вони не знали, як до тебе ставитись, — сказав батько. — Хотів би я спитати в них, чи це так і чи це тому, що інші вважають тебе дурнем.
— Батько теж не знає, як до мене ставитись?
— Ти, врешті-решт, розумна людина чи дурень?
— Я не знаю.
Ось таким був стан справ, коли я повернувся додому. Ось так вони ставились до звитяжця, який зробив родину Мерці ще сильнішою.
Мати в кімнаті розмовляла з Тхарною про жіночі справи, що не мають жодного значення, і вони ніяк не могли наговоритися.
У той вечір, коли я щойно повернувся додому, я один розтягнувся на поручнях на терасі й задивився на місяць, що повільно сходив на присмеркове небо.
Коли місяць повністю вийшов, він попростував далі крізь тендітні хмарки.
Якась жінка в замку заграла на варгані, тож у просторі завис його тужливий голос.
Розділ IX35. Диво
Я обійшов замок.
Соднам Г’ялцен, Аїр та Санг’є Дролма перебували в оточенні великої кількості слуг. У них був такий вдоволений вигляд, ніби вони самі вже не були слугами.
Старий кат низько мені вклонився:
— Паничу, для мого сина була велика користь супроводжувати тебе.
— І я те ж саме хочу сказати, — запричитала мати Соднама Г’ялцена, притискаючись чолом іззаду до моїх чобіт.
І якби я не відійшов, ця жінка вимазала б усі мої чоботи в свої шмарклі й слину.
На майдані мене зустріли гарячими вітаннями прості люди. Проте сьогодні я не був готовий знову роздавати їм цукерки. У ту мить я побачив літописця. Увесь цей довгий час, поки мене не було в замку, я найбільше сумував не за родичами, а за цим без’язиким чоловіком. Тепер Вангбо Єшей сидів у холодку під волоським горіхом на краю майдану й злегка усміхався мені. По його очах було видно, що він теж скучив за мною.
— Молодець! — говорив він до мене очима.
Я підійшов до нього й запитав:
— Вони повідомили тобі про мої справи?
— Справжнє діло завжди буде на слуху.
— Ти їх записав? Усі записав у
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Коли курява спаде», після закриття браузера.