Читати книгу - "Айвенго"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Повірте, святий отче, — сказав Айвенго, — я не навантажуватиму вашого коня зайвим тягарем, а якщо він упреться, то йому ж буде гірше.
І Айвенго швидко та легко зіскочив з ґанку, чого не можна було очікувати від нещодавно пораненої людини. Він сів на коня і вирушив до лісу слідом за Чорним Лицарем. А настоятель абатства святого Ботольфа поплентався назад до трапезної посісти належне голові місце за столом, де щойно подали в'ялену тріску і пиво ченцям на сніданок.
Тим часом Чорний Лицар і його провідник неспішно пробиралися вперед крізь лісову гущавину. Нам хотілося б надати читачеві хоч приблизне уявлення про їхню розмову.
Отже, уявіть собі лицаря, високого на зріст, міцної статури, широкоплечого, могутнього, верхи на кремезному вороному коні, ніби навмисне створеному для нього, який легко ніс свого важкого вершника. Забороло на шоломі було підняте, щоб легко дихалося. Було видно його засмаглі вилиці, на яких грав здоровий рум'янець, і великі блакитні очі, що виблискували з-під піднятого заборола. Постава і манери лицаря виказували безтурботну веселість і завзяття, зраджуючи розум, не здатний передбачати небезпеку, але завжди готовий відбити її.
У ту хвилину, коли ми наздогнали їх у дорозі, ця весела пара виспівувала старовинну пісню. Лицар Пут і Кайданів Лазурових виконував її досить майстерно, а блазень лише підтягував приспів. Зміст пісні був такий:
Лицар
Анно Маріє, сонце зійшло,
Вже осяває кохане чоло.
Анно-Маріє, розвиднився день,
Пташка цвірінькає вільних пісень.
Анно-Маріє, квітне лужок,
В горах співає мисливський ріжок,
Дзвоном луна виповнює ліс.
Анно-Маріє, кохана, збудись.
Вамба
Коханий мій Тибальде, ще не буди,
Ще я не полишила райські сади.
Чи радість, яку зазнаєм наяву,
Зрівняти зі сном, що у нім я живу?
Хай пташка співає веселий мотив,
Мисливець сурмить у ріжок золотий, –
Солодші пісні чую я уві сні,
Але не гадай, що ти снишся мені.
— Славна пісня, — сказав Вамба, коли обидва закінчили приспів. — Присягаюся моєю нікчемною шапкою, і мораль чудова. Ми її часто співали з Гуртом. Колись ми з ним були товаришами, а зараз він, з милості Божої і з панської волі, сам собі пан і вільна людина. А одного разу нам із ним неабияк дісталося через цю пісню: ми так захопилися, що дві зайві години валялися в ліжку, виспівуючи її крізь сон. Відтоді, як пригадаю цей наспів, так у мене кістки й защемлять. Проте я все-таки заспівав партію Анни-Марії на догоду вам, сер.
А далі блазень вирішив заспівати ще одну пісню — таку собі комічну співаночку, яку миттю підхопив лицар.
Лицар і Вамба
Із трьох сторін світу летять парубки, –
Співають про це старовинні пісні, –
Вдовиці Вайкомба просити руки,
А де ж є вдовиця, що скаже їм "ні"?
А першим Тиндальського краю був син, –
Співають про це старовинні пісні, –
Пишався славетними предками він,
Яка ж удова скаже лицарю "ні"?
"Мій дядько був сквайром і паном татусь", –
Він гордо згадав старовинні пісні, –
Та швидко зів'яв напиндючений гусь,
Бо ця удовиця сказала тут "ні".
Вамба
А другий повів, що він з вельських шляхтян, –
Співають про це старовинні пісні, –
І клявся: до кінчиків нігтів він пан,
А де ж є вдовиця, що скаже тут "ні"?
Сер Девід ап Морган ап Грифіт ап Райс
Ап Тюдор ап Гю, — так співають пісні.
"Одна удовиця — а скільки ж бо вас?" –
Вона каже вельському шляхтичу "ні".
А третім був йомен із Кенту простий, –
Співають про це старовинні пісні,
— Він чемно повідав, як хліб він ростив,
А де ж є вдовиця, що скаже тут "ні"?
Обидва
І лицар, і сквайр подалися назад, –
Співають про це старовинні пісні, –
А йомен із Кенту за жінку узяв
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Айвенго», після закриття браузера.