Читати книгу - "Чужинець на чужій землі"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Дігбі важко зітхнув.
— Добре. Я — Щасливий. З чого мені почати?
Зникнення Дігбі зовсім не стурбувало Джубала, тому що він нічого про це не знав, тільки-но про це сповістили, — а коли дізнався і у нього з'явилися підозри щодо того, хто саме створив це диво, то викинув ці думки з голови. Якщо Майк доклав до цього руку, він вийшов сухим із води; а взагалі все, що б там не траплялося з Верховними Єпископами, ніколи не цікавило Джубала, і він цим не переймався.
Важливішим було те, що його родина витримала серйозне потрясіння. І тут Джубал знав, що трапилося, проте не переймався тим, щоб дізнатися більше. Точніше, Джубал здогадався, що сталося, але не знав — з ким; або не хотів знати. Легкий випадок сексуального насилля. Але чи можна було назвати це «сексуальним насиллям»? Добре; «статеві зносини з неповнолітніми». Ні, це теж не те: Майк — повнолітній, і він здатен себе захистити. У будь-якому разі хлопець отримав досвід, гарно провівши час; тож не має значення як саме це сталося.
З моделей поведінки дівчат Джубал не міг навіть відтворити злочину — тому що ті моделі постійно змінювалися-інколи АБВ проти Д, потім БВГ проти А... Чи АБ проти ВГ чи АД проти ВГ, та усі інші можливі способи, якими чотири жінки могли змовитися одна з одною.
Так тривало майже тиждень після тієї злощасної поїздки в церкву. Майк впродовж усього цього часу перебував у своїй кімнаті в такому глибокому трансі, що Джубал засвідчив би його смерть, якби не бачив подібного раніше. Джубал не помітив би цього, якби ведення домашнього господарства з того часу не пішло шкереберть. Здавалося, що дівчата проводили половину свого часу, пробираючись навшпиньки, щоб «подивитися, чи з Майком все гаразд», — і були надто зайняті, щоб готувати як потрібно, а також для того, щоб бути гарними секретарками. Навіть непохитна Анна... Чорт, Анна була найгіршою з усіх! Неуважна, плакала без причини... А колись Джубал міг закластися на своє життя, що якби Анна мала свідчити у Другому Прибутті, то просто запам'ятала б дату, час, учасників, події та атмосферний тиск, навіть не кліпнувши своїми спокійними блакитними очима.
Потім, у четвер вдень, Майк несподівано розбудив себе, і АБВГ почали опікуватися лише ним, — були «менше, ніж пилом під колесами його колісниці». Оскільки тепер дівчата знову знаходили час, щоб забезпечити Джубалові ідеальне обслуговування, він радів своєму щастю і викинув все з голови... Окрім суперечливої та дуже приватної думки про те, що, якби він вимагав розкрити карти, Майк міг би легко збільшити їхню зарплатню разів у п'ять, просто відправивши листівку Дугласу.
Щойно домашній спокій було відновлено, Джубал більше не звертав уваги на те, хто був головним у його королівстві. Їжу подавали вчасно і (якщо це взагалі було можливо) — смачнішу, ніж будь-коли; якщо він вигукував «Сюди!», перед ним з'являлася дівчина з блиском у очах, щаслива й готова працювати; а в такому разі Джубалові було начхати на те, хто там має перевагу серед хлопців. Чи дівчат.
Крім того, що Джубал радів відновленню миру в домі, він так само цікавився змінами, що сталися з Майком. Раніше Майк був таким слухняним, що Джубал вважав це патологічним; тепер став настільки впевнений у собі, що Джубал описав би його як зарозумілого — якби Майк й далі не залишався незмінно ввічливим та уважним до інших.
Проте він приймав повагу від дівчат, наче природне право. І тому Майк видавався старшим, а не молодшим за свій вік: його голос поглибшав, він говорив радше владно, ніж сором'язливо. Джубал вирішив, що Майк перетворився на частину людської раси; тож тепер, на його думку, можна було виписувати цього пацієнта.
Все було нормально, окрім однієї дрібниці: Джубал нагадав собі, що Майк все ще не сміявся. Він міг посміхнутися жартам, і навіть інколи не просив їх йому пояснити. Майк був дуже веселим, навіть радісним; проте ніколи не сміявся.
Джубал вирішив, що це не важливо. Цей пацієнт психічно та фізично здоровий... І він людина. Ще кілька тижнів тому Джубал був впевнений в тому, що вилікувати цього пацієнта неможливо. Він був досить простим та чесним лікарем, Щоб не вимагати похвал; заслуга дівчат тут була більшою, ніж його. Чи йому слід сказати — «дівчини»?
З першого ж тижня, відколи він тут з'явився, Джубал майже щодня казав Майку, що йому тут раді... Проте він міг вийти й побачити світ — щойно відчує, що готовий до цього. З огляду на це Джубал не повинен був дивуватися тому, що одного разу під час сніданку Майк повідомив, що їде. Проте він був вражений — і, що його особливо здивувало, одночасно ображений.
Він приховав це, без потреби використавши серветку, перед тим, як відповісти.
— Ну і? Коли?
— Ми їдемо сьогодні.
— Хм. Множина, — Джубал оглянув усіх за столом. — А Ларрі і Дюк збираються взяти на себе кухню, доки я не відкопаю ще помічниць?
— Ми все обговорили, — відповів Майк. — Зі мною їде Джилл, більше ніхто. Мені більше ніхто не потрібен, Джубале; мені відомо, що я ще не дуже добре знаю, як поводяться люди у цьому світі. Я все ще роблю помилки; мені тимчасово потрібен провідник. Думаю, це мусить бути Джилл, тому що вона хоче продовжувати вивчати марсіанську; гадаю, всі інші теж такої ж думки. Проте, якщо ти хочеш, щоб Джилл залишилася, це може бути хтось інший. Дюк та Ларрі теж виявили бажання мені допомогти, якщо ти не зможеш обійтися без однієї з дівчат.
— Ти хочеш сказати, що у мене є право голосу?
— Що? Джубале, це має бути твоє рішення. Ми всі це знаємо.
(Синку, ти джентльмен, і, ймовірно, щойно ти вперше збрехав. Сумніваюся, що я зміг би втримати хоча б Дюка, якби ти був проти.)
— Гадаю, що це має бути Джилл. Проте послухайте, діти... Це все одно ваш дім. Двері завжди відчинені.
— Ми знаємо, — і ми повернемося. Ми знову розділимо воду.
— Так і буде, синку.
— Так, Батьку.
— Що?
— Джубале, у
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Чужинець на чужій землі», після закриття браузера.