Читати книгу - "Вибране: Королі і капуста. Оповідання та новели"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Бо колись вісником весни була поява в нас особливо ніжних почуттів, що з’являлися в нашому серці, а тепер їх замінило агентство Ассошиейтед Пресс.
Спів першої коноплянки в Хакенсаку; зелене вбрання кленів у Бенінгтоні; котики на вербах уздовж головної вулиці в Сіракузах; перший ураган в Сент-Луїсі; лебедина пісня лонг-айлендської устриці; песимістичний прогноз щодо врожаю персиків у Помптоні (штат Нью-Джерсі); поява на озері біля станції Білджуотер прирученої дикої гуски з переламаною лапою; підступна спроба Аптечного тресту нагнати ціну на хінін, викрита членом конгресу Джінксом; перша розбита блискавкою тополя, під якою екскурсанти шукали захисту від грози; перше скресання криги на річці Аллегейні; фіалка біля моху, що її знайшов у Раунд-Корнерсі наш кореспондент, — ось які ознаки пробудження природи передає телеграф, мудрому місту, тоді як фермер на своїх сумних полях бачить ще лише повновладну зиму.
Але всі ці ознаки суто зовнішні. Справжній провісник весни — наше серце. Тільки тоді, коли Дафніс починає шукати свою Хлою[333], а Майк — свою Меггі, тільки тоді можна бути певним, що весна справді прийшла, і тільки тоді можна сміливо повірити газетному повідомленню, що на пасовиську фермера Петтігрю вбили гримучу змію завдовжки п’ять футів.
Перша фіалка ще не розквітла, коли містер Пітере, містер Регздейл і містер Кід, сидячи на лаві в Юніон-сквері, змовилися про щось. У цьому тріо волоцюг за д’Артаньяна[334] був містер Пітере. Він являв собою найбруднішу, наймізернішу пляму на тлі зелених садових лав. Але в ту хвилину він відігравав першу роль.
У містера Пітерса була жінка. Досі ця обставина не давала йому ніякої переваги перед Регзі і Кідом. Але сьогодні саме вона наділяла його особливою владою. Щасливо уникнувши кайданів шлюбного життя, друзі містера Пітерса не раз брали його на глузи за те, що він зважився пуститися по таких бурхливих хвилях, але тепер вони мусили визнати одне з двох: або що доля наділила його особливою передбачливістю, або що йому просто надзвичайно пощастило.
Річ у тому, що місіс Пітере мала долар. Цілий долар, справжній білет державної скарбниці, який годився, щоб заплатити мито, податки, страхові та інші внески. І ось троє бувалих у бувальцях мушкетерів сушили собі голову над тим, як добути цей долар.
— А звідки ти знаєш, що в неї є цілий долар? — спитав Регзі, якого велетенські розміри цієї суми настроїли на скептичний лад.
— Вугляр бачив, що їй заплатили долар, — відповів містер Пітере. — Учора вона кудись ходила прати. А снідати що вона мені дала? Скоринку хліба та чашку кави, а в самої цілий долар.
— От відьма! — сказав Регзі.
— Знаєте що, ходімо зараз до неї, почастуємо добряче стусанами, заткнемо пельку рушником і відберемо долар, — похмуро запропонував Кід. — Чи, може, ви жінку боїтеся?
— Вона, чого доброго, ще так загорлає, що нас схоплять, — заперечив Регзі. — Я не лупцюватиму жінку, коли в домі повно людей.
— Джентльмени, — суворо мовив містер Пітере крізь руду бороду, що закривала йому губи, підборіддя, — не забувайте, що йдеться про мою дружину. Кожен, хто хоч пальцем зачепить жінку не для того, щоб...
— А Магайр учора одержав нову бочку пива, — в’їдливо зауважив Регзі. — Якби ми мали долар, то можна було б...
— Мовчи вже, — сказав містер Пітере, облизуючи губи. — Так чи так, хлопці, а нам цей долар треба якось добути... Та що там довго розводитися! Хіба те, що належить жінці, не належить і її чоловікові? Я сам це зроблю. Зараз же піду додому і заберу його. Чекайте мене тут.
— Вони слабодухі, дай доброго стусана під ребро, одразу кажуть, де в них заховано гроші, — мовив Кід.
— Ніякий порядний чоловік не битиме жінку, — доброчинно заявив містер Пітере. — От хіба трохи придушити, легенько отак узяти за горло, щоб і слідів ніяких не лишилось, це ще можна. Ну, ви тут почекайте. Будьте певні, я зараз принесу долар.
Пітерси жили на горішньому поверсі будинку між Другою авеню та річкою. Їхня кімната виходила вікнами на подвір’я і була така темна, що хазяїн червонів, беручи за неї плату. Місіс Пітере коли-не-коли підробляла: ходила прати й мити підлоги. А щодо містера Пітерса, то за останніх п’ять років він не заробив і цента. І все-таки вони трималися одне одного, міцно зв’язані взаємною ненавистю і злиднями. Вони були рабами тієї самої звички, що не дає землі розлетітися на друзки, хоч, правда, є ще якась безглузда теорія тяжіння. Місіс Пітере вмостила своє двохсотфунтове тіло на міцнішому з двох стільців і через єдине вікно безтямно дивилася на цегляну стіну сусіднього будинку. Очі в неї були червоні й мокрі. Всі меблі можна було вивезти на одному ручному візку, але жоден хазяїн візка не взяв би їх і задарма.
Двері відчинились, і до кімнати ввійшов містер Пітере. Його фокстер’єрові очиці жадібно блищали. Характер того блиску жінка визначила правильно, але в одному помилилась — у чоловіковім погляді вона побачила голод, насправді ж то була жага.
— До вечора їсти нічого не дам, — сказала місіс Пітере і знову втупилась у вікно. — і зараз же забирайся геть, щоб я не бачила твоєї собачої морди.
Містер Пітере прикинув на око відстань, яка відділяла його від дружини. Щоб захопити її зненацька, можна, мабуть, кинутися стрибком, повалити її й вдатися до тої душильної тактики, якою він нещодавно вихвалявся перед своїми приятелями. Правда, тільки вихвалявся, бо сам він ще ні разу не наважився підняти на жінку руку; але сама думка про чудове холодне пиво додала йому хоробрості, і Пітере ладен був відмовитися від своєї власної теорії щодо того, як джентльменові треба поводитись із дамою. Але він, як справжній волоцюга, волів методів, що потребують не так сміливості, як артистичності, і тому вдався до дипломатії, а в! такій грі справжній козир — це вміння створити враження, ніби ти не сумніваєшся в успіху.
— У тебе є долар, — сказав він недбало, але значуще, як говорять, запалюючи дорогу сигару, якщо, певна річ, вона є.
— Є, — відповіла місіс Пітере і, вийнявши схованого за пазухою папірця, навмисне зашелестіла ним, дразнячи чоловіка.
— Мені запропонували роботу в... чайній крамниці, — сказав містер Пітере. —
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вибране: Королі і капуста. Оповідання та новели», після закриття браузера.