Читати книгу - "Стів Джобс"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
- Після всього, через що їм довелося пройти, більшість була рада, щоби їх відпустили, — пригадував Вулард.
І знову рада підкорилася. Її члени висловили лише одне прохання: чи можна, щоби ще один директор, крім Вуларда, залишився? Джобс дозволив.
— То була жахлива рада, нестерпна рада, - казав він згодом. - Я погодився, що, крім Еда Вуларда, може також залишитися чоловік, якого звали Ґерет Чанґ, який, як виявилося, був нулем. Він не був жахливим, а просто був нулем. Вулард, з іншого боку, був одним із кращих членів ради директорів, яких мені доводилося бачити. Він був князем, одним із найбільш мудрих людей, яких я зустрічав, і він мене підтримував.
Серед тих людей, яких попросили піти, був Майк Маркула — чоловік, який у 1976 році, будучи молодим венчурним капіталістом, приходив до Джобса в гараж, закохався в комп’ютер, який саме зароджувався на верстаку, гарантував 250 тисяч доларів на кредитну лінію і став одним із трьох власників нової компанії. Протягом наступних двох десятків років він був єдиним незмінним директором у раді, зустрічаючи й проводжаючи чимало різних виконавчих директорів. Часами він підтримував Джобса, інколи сварився з ним, особливо сильно тоді, коли зайняв сторону Скаллі в розбірках 1985 року. Коли Джобс повернувся, він уже знав, що для нього настав час піти.
Джобс міг бути різким і холодним, особливо до людей, які переходили йому дорогу, але він також міг бути сентиментальним із тими, хто залишався з ним протягом років. Возняк потрапляв у ту категорію фаворитів, звісно, навіть попри те, що вони піїпли різними стежками; так само й Енді Герцфельд, і декілька інших людей із колективу проекту Macintosh. Зрештою, і Майк Маркула потрапив туди.
— Я відчував, що він мене сильно зрадив, але він був мені як батько, і мені ніколи не було байдуже до нього, — пригадував згодом Джобс.
Тож коли прийшов час попросити його піти у відставку з ради директорів Apple, Джобс поїхав до особняка Маркули, схожого на палац, на пагорби Вудсайда, щоби зробити це особисто. Як завжди, він попросив його піти з ним на прогулянку, і вони вирушили до гаю, де росли каліфорнійські мамонтові дерева і стояв столик для пікніку.
— Джобс сказав мені, що хоче зорганізувати нову раду директорів тому, що воліє почати все заново, — розповів Маркула. — Він хвилювався, що мене це може образити, і відчув полегшення, коли я сприйняв це нормально.
Решту часу вони провели в розмові про те, на чому варто зосередитися Apple у майбутньому. Перспективне бачення Джобса полягало в тому, щоби побудувати компанію, яка міцно стоятиме на ногах, і він запитав у Маркули, що для цього потрібно зробити. Маркула відповів, що міцні компанії знають, як перевинаходити самих себе. Hewlett-Packard постійно робила це; спочатку це була компанія, яка займалася випуском інструментів; згодом почала виготовляти калькулятори, а тоді перетворилася на комп’ютерну компанію.
— Apple була витіснена Microsoft у сфері персональних комп’ютерів, — вів далі Маркула. — Тобі потрібно змінити напрямок компанії, щоби вона випускала щось інше, якийсь інший продукт чи пристрій. Потрібно бути, наче метелик, і проходити крізь метаморфози.
Джобс не відповів багато на це, але погодився.
Стара рада директорів зустрілася пізно в липні, щоби ратифікувати зміну. Вулард, який був настільки ж увічливим, наскільки
Джобс - уїдливим, трохи оторопів, коли Стів з’явився, одягнутий у джинси й кеди, гадаючи, що він почне лаяти раду директорів-ве-теранів за те, що вони надто зашорені. Але Джобс лище чемно привітався: «Привіт усім». Вони повернулися до справи й почали голосувати, щоби прийняти заяви колег про відставку, обрати Джобса до складу ради й надати повноваження Вуларду та Джобсу знайти нових членів ради.
Перщим, кого найняв Стів, що не дивно, був Ларі Елісон. Він сказав, що із задоволенням приєднається, але ненавидить відвідувати зустрічі. Джобс відповів, що буде нормально, якщо він з’являтиметься хоча б на половині з них. (З часом Елісон почав приходити лише на третину зустрічей. Джобс узяв його фотографію, яка свого часу була на обкладинці Business Week, збільшив Гї до реальних розмірів і надрукував на вирізці з картону, яку поставив на його кріслі.)
Джобс також привів у команду Білла Кемпбела, який керував маркетинговим відділом Apple в ранніх 1980-х і застав зіткнення Скаллі й Джобса. Кемпбел тоді підтримав Скаллі, але з часом так сильно його незлюбив, що Джобс його пробачив. На той момент він був виконавчим директором в Intuit і складав Стіву компанію в його прогулянках.
- Ми сиділи за Джобсовим будинком, - пригадував Кемпбел, який жив усього за п’ять кварталів від Джобса в Пало-Альто, — і він сказав, що повертається в Apple і хотів би, щоб я ввійшов до ради директорів. Я сказав: «Холєраясна, та зрозуміло, що я погоджуся».
Кепмбел був футбольним тренером у Колумбії, і його величезний талант, як казав Джобс, полягав у тому, щоби «витягнути першокласну гру з другорядних гравців». У Apple, сказав йому Стів, Біллу доведеться працювати лише з гравцями класу А.
Вулард допоміг привести в раду Джеррі Йорка, який був фінансовим директором у Chrysler, а згодом у IBM. Інші кандидатури, запропоновані Вулардом, Джобс відкидав, включаючи Меґ Вай-тман, яка тоді була менеджером відділу Playskool в Hasbro, а в минулому працювала стратегічною планувальницею у Disney. (У 1998 році вона стала виконавчим директором компанії eBay, а згодом безуспішно балотувалася на посаду губернатора Каліфорнії.) Протягом років Джобс приводив сильних лідерів у раду директорів Apple, включаючи Ела Ґора, Еріка ПІмідта з Google, Арта Левінсона з Genentech, Майкі Дрекслера із Gap і J. Crew, а також Андрею ЮнГ із Avon. Але найважливішою чеснотою для нього була їхня вірність, інколи навіть надмірна. Попри високе положення, яке вони займали, часом здавалося, що вони захоплені чи залякані Джобсом і з усіх сил старалися йому догодити.
у якийсь момент він запросив Артура Левітта, колишнього голову SEC, щоби той став членом ради директорів. Левітт, який купив свій перший Macintosh у 1984 році й пишався своєю «залежністю» від комп’ютерів Apple, був приємно вражений. Він із радістю погодився приїхати до Купертіно, де вони з Джобсом обговорювали його потенційну роль. Але тоді Джобс прочитав промову, яку Левітт виголошував щодо корпоративного управління, де йшлося про те, що ради директорів мають грати сильну й незалежну роль, і зателефонував
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Стів Джобс», після закриття браузера.