Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Для того, щоб здійснити ритуал і вимовити весільну клятву нічого особливого не потрібно – лише вода та вогонь. Підношенням від коханих була кров. Її проливали у запалене магією полум'я і так заручилися підтримкою бога Вогню.
Сетао розташовувався на річці, тому у воді нестачі теж не було. Звичайно, Мер'ята і Сайм з більшим задоволенням провели б обряд у лісах Лянсіди чи Етеляни, але чекати ще кілька днів вони не могли. Без крові та спільної магії, охоронницю не створити, а допомогу треба надіслати негайно.
У темряві дісталися вони до берега річки, що блищала при яскравому світлі величезного білого місяця, який висів над лісистим протилежним берегом.
Мер'ята підбігла до річки, зачерпнула жменю води і хлюпнула на своє розпалене обличчя.
Сайм прислухався. Товсті дерев'яні стовбури, густі розлогі крони надійно заглушали святковий шум міста, – ні звуку, крім повільного клопотання листя, не долітало в ці дрімучі нетрі.
– Я хочу провести найдавніший і найвірніший ритуал! – сказала Мер'ята приглушеним, таємничим голосом.
Сайм зрозумів, про що говорить його кохана і мимоволі здригнувся.
– Не впевнений, чи зумію…
– Я готова… Ти теж маєш бути готовим! – непохитно промовила Мер'ята.
– Добре… – тихо погодився Сайм.
– Тоді почнемо ... – Мер'ята наблизилася, поцілувала його в губи і відступила.
Сайм, завмираючи серцем, дістав з піхви кинджал і кинув його за себе. Шепочучи таємні і давні слова, силою думки намалював Сайм широке коло там, де кинджал встромився в землю.
Мер'ята нарвала трави під найближчою березою і обсипала нею межі накресленого кола, і вони поглибились. Закохані увійшли всередину, стали навпроти і з'єднали руки.
Вогонь запалював завжди чоловік. Сайм почав пошепки промовляти заклинання виклику, потім, не торкаючись рукоятки, висмикнув кинджал з центру кола і знову встромив.
З-під землі відразу вилетів сліпучий сніп полум'я. Полум'я охопило Сайму і Мерьяту, облизало гарячими язиками їх обличчя і пішло вниз, припало до трави, і глухо загуло, спалахнуло чисто, спокійно.
Мер'ята підняла руки до неба, потім повільно їх опустила, кажучи щось квапливо та напівпошепки. Поглиблені краї кола стали наповнюватися водою, від землі піднявся густий туман, сховавши закоханих від усього світу.
– Час! – тремтячи голосом, промовила Мер'ята, подаючи Сайму свій ніж з вузьким лезом, що тьмяно блиснув у відсвітах вогню.
Вона простягла над вогнем праву руку, повернувши її долонею вгору.
Сайм повільно, немов уві сні, накрив її руку своєю.
– Навіки разом, клянуся! – прошепотіла Мер'ята, дивлячись на Сайма широко розкритими очима, в яких відбивався шалений танець вогню.
– Навіки разом, клянуся! – повторив Сайм і різко вдарив кинджалом у їхні з'єднані руки, пронизавши їх наскрізь, і так само різко, миттєво кинджал висмикнув.
Кров полилася у вогонь.
– Бог Вогню ми просимо тебе, благослови наш союз… нехай він буде вічним і незламним, як і наша любов! – промовив Сайм твердим голосом, не дозволяючи гримасі болю від удару спотворити своє обличчя.
– Благослови наш союз… – тихою луною відповіла Мер'ята, теж щосили намагаючись триматися. Серце її зупинялося, ноги підгиналися, бо заклинання втричі посилювало біль.
Кров зашипіла у вогні, як розлючена змія, і чорний дим полетів від багаття до самого неба.
Вогонь знову піднявся, обвиваючи постаті закоханих, знову почав ковзати полум'яними язиками по їхніх обличчях, волоссю, проходячи крізь з'єднані долоні, допиваючи гарячу кров, зализуючи рани, поки вони не зникли зовсім, і тільки після цього впав униз і пішов під землю, не залишивши по собі ні жмені попелу.
Туман розвіявся, показавши теплу та ясну місячну ніч, не потривожену нічиєю чужою присутністю.
Мер'ята, відчувши, що біль і слабкість пройшли, струснула волоссям, яке випромінювало гіркуватий запах диму. Душа її співала, літала від любові та тріумфу.
– Навіки разом! – прошепотіла вона і, схопивши Сайма за руку, потягла його до річки, де на тихих хвилях гойдалася золота місячна доріжка.
Мер'ята засміялася щасливим беззвучним сміхом, зірвала з себе одяг, безсоромно відкривши Сайму своє тонке прекрасне тіло і поринула в теплу воду, вщент розбиваючи дрімаючий на хвилях місяць.
Сайм кинувся за нею. Тепер вони чоловік і дружина, благословенні богами і жодних заборон між ними немає, не може бути.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.