Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Досада від того, що вона так запросто втекла, розуміючи, що, можливо, прирікає свого супутника на смерть, лише легкою тінню торкнулася її душі. Жодних мук каяття Айна не відчувала. Звичайно, вона не стане навмисно просити для нього смерті, але якщо з ним у дорозі трапиться якесь лихо, то її провини в цьому не буде!
Айна мимоволі ковзнула поглядом по фігурі Теумара і згадала свою миттєву радість від того, що йому все ж таки вдалося впоратися з небезпекою... Зараз він міцно спав: дихання його було майже беззвучним, а обличчя світлим і спокійним.
У легендах Етеляни розповідалося, що колись існувала незмінна традиція одружувати дочок та синів із представниками сусіднього племені.
Але незадовго до того, як води Великої річки пішли під землю, Етеляна і Лянсіда змінили заповіти предків і заручили дітей з іншими претендентами – майстерними чарівниками, які прибули з далеких країв. Це стало початком невдоволення, яке з зникненням магії тільки посилювалося, а потім переросло у відкрите протистояння.
А якби нічого не змінилося, то Айні можливо, судилося б вийти заміж не за Лемі, а за Теумара.
Несподівано Айне спало на думку, що вона з дитинства знала те, що Лемі її наречений, і що в призначений термін вони поєднають свої долі. Тому вона завжди дивилася на нього як на майбутнього чоловіка і не думала про інші ймовірності.
Айна насупилась, вражена раптовим здогадом. А якби її та Лемі не пов'язувало слово, дане їхніми батьками, як би тоді складалися їхні стосунки? Чи полюбили б вони одне одного?
– Ні, навіть думати про це не бажаю! – прошепотіла Айна, торкаючи палицею прогоріли, потріскують вугілля. – Неважливо, звідки виникла любов між нами, головне – вона є...
То там то тут, у лісових хащах скрикували птахи. Коні, звільнені від збруї та важких колчанів зі стрілами, теж дрімали, схиливши голови, і тихенько пирхали, відганяючи довгими сильними хвостами настирливу мошкару.
Невблаганно накочувала полуденна спека, і Айна дозволила багаттю згаснути.
Вона зібрала залишки їжі, загорнула їх у листя і сховала в тінь, під коріння дерев, звідки все ще віяло легкою сирою прохолодою.
Незнайомий ліс манив до себе, наполегливо кликав у свої похмурі таємничі нетрі, але Айна прикро відмахнулася від цього поклику. Вона дала слово Теумару, що не залишить його, сплячого, на самоті, до того ж невідомо, що насправді ховається за всією цією безтурботністю та строкатою сонячною тінню.
Айна дослухалася. Їй здалося протяжне, долинаюче здалеку злісне виття. Може, це кудлаті вовки женуть Кам'янистою рівниною свою здобич?
Сонячний промінь знайшов вузьку дірку в різьбленому листі і впав на обличчя Теумара, який спав з іншого боку вогнища. Той здригнувся, розсіяним жестом змахнув його з щоки, але не прокинувся.
Айна мимоволі посміхнулася, раптом упіймавши себе на думці, що Теумар – перший у її житті чоловік, сон якого їй доводиться охороняти.
Вона зітхнула і, повернувшись до нього спиною, почала зачаровано вдивлятися в розсип темно- і світло-зелених візерунків кучерявого дубового листя.
Несподівано щось холодне торкнулося її голої ноги, потім пролунав легкий свист і шипіння. Айна скрикнула, відскочила і, послизнувшись на траві, мало не впала.
За пів кроки від неї лежала велика змія, розсічена навпіл гострим ножем, і дві її розділені частини продовжували люто скручуватися кільцями. З іклів, оголених в останньому судорожному скелі, капала отрута, вона миттєво висихав на сонці і випаровувалася, видаючи гострий неприємний запах.
Теумар стояв навколішки під деревом. Рука його все ще була занесена вгору, наче для кидка. Смагляве обличчя посіріло від жаху.
– Почув шарудіння її тіла в траві, – повільно промовив Теумар, – і від того прокинувся…
Він підвівся і підійшов до змії, яка вже перестала звиватися. Айна, тряслася нервовим тремтінням, і не могла вимовити а ні слова.
Теумар стиснув у долонях її крижані руки, і вона не забрала їх.
– Цей ліс небезпечний як уночі, так і вдень, – промовив він, – Боюся, нам доведеться ховатися в магічному кільці, а відпочивати якомога рідше.
– Ти вмієш створювати магічне кільце? – запитала Айна. Слухаючи звук його голосу, вона поступово приходила до тями.
– Вмію, але не надовго… А ти?
– Ні, моєї свідомої магії недостатньо для захисту. Я ще надто молода… Дякую тобі… – прошепотіла вона, стискаючи долоні Теумара, і відразу обережно вивільнила з його рук свої руки.
– Ми обидва повинні зрозуміти і прийняти те, що нам доведеться дбати один про одного. Ми рухаємося дуже небезпечним шляхом! Авжеж, у нас є три краплі магії, але це на крайній випадок! – м'яко промовив той.
– Я цей шлях не вибирала, Теумаре, – зітхнула Айна, вперше за весь час назвавши його на ім'я.
– Мені зрозумілі твої переживання! Але який я син, якщо не спробую врятувати батька? На жаль, без тебе це неможливо.
Айна не відповіла, вона швидко натягнула чоботи, застебнула куртку і перевірила, чи надійно пристебнуті піхви до пояса.
– Осідлаю коней і рушимо, – сказав Теумар, розуміючи: рано чи пізно, але настане час розповісти Айні правду про те, що Ізенар не за власним забаганням нею заволодів, а за домовленістю з Саймом.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.