Читати книгу - "Ангельський вибір, Дар’я Дзвін"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Ми завдаємо їй біль! — пролунав крижаний голос Ейдена.
Тут все схлинуло, наче трос напруги обірвався.
Демон і вартовий не переставали спопеляти одне одного поглядами. У результаті, Ейден зробив крок убік, відкриваючи мене наставникові, але не став йти.
Я часто дихала, намагаючись увібрати в себе більше повітря.
— Вибач за це, — важко зітхнув Нейтан, підходячи до мене ближче. Він присів попереду мене навпочіпки. — Це було не спеціально. Неусвідомлено. Не знав, що ти так гостро відчуєш мою силу.
У його голосі була щирість.
— Несвідомо? — перепитала я, все ще намагаючись відновити дихання.
«Що ж це за несвідома сила така, що буквально придушує людей?»
— Від божественних істот завжди виходить певна енергія, яка характеризує їхню силу. Вони її часто стримують, щоб не заважати один одному і не демонструвати кожному зустрічному свої можливості, але бувають моменти, коли її частина сама прослизає назовні. Це відбувається само собою, здебільшого безпосередньо залежить від емоцій. Природний процес. Люди її майже не відчувають, тільки якщо не перенаправити її у них. Тоді людину можна підштовхнути до чогось, але це незаконно. Я забув, що ти ще повністю не пробудила свої здібності і вразлива до цього. Вибач. З тобою все добре?
Я відпустила голову і стала масажувати скроню.
— У якому плані підштовхнути? Змусити зробити те, чого вони хочуть? Як ангели впливу?
— Ні. — Він похитав головою і видихнув. — Змусити робити людину щось проти її волі нам не можна.
— Ангели впливу це можуть, але тільки з дозволу архів, оскільки це під забороною. Всім іншим під силу лише натиснути на людину, — пояснив Ейден.
«Тобто вони легко можуть маніпулювати людьми за допомогою тиску енергетики».
— Більше не робіть так.
— Добре, — кивнув вартовий. — Сейканди до пробудження сили чутливіші до нашої енергетики, ніж люди, але все одно не відчувають її так гостро. А на тебе це сильно подіяло.
Чергові загадки. Нам потрібно було з'ясувати причину цих дивацтв. А почати варто було від народження.
— Я поговорю з Хенком, — запевнила наставника. — До цього моменту не смійте ритися в його голові. Він мені сам все розповість.
Нейтану це не подобалося, але після роздумів він погодився.
— Гаразд, нехай буде по-твоєму, але якщо у тебе нічого не вдасться або буде щось дивне, тоді я підключу ангела впливу.
Це було розумно. Ми знайшли компроміс. На більше вартовий просто не погоджувався: надто серйозно він ставився до своїх обов’язків.
До приходу Хенка залишалося ще багато часу, а проводити його в компанії божественних істот мені не хотілося. Для цього у нас із завтрашнього дня, за словами вартового, було ще багато часу. Я ж вирішила не втрачати нагоди і піти до Рене. Тим більше, що мій телефон вже розривався від її повідомлень.
— Ви можете зробити так, щоб вас не бачили? — Мені не хотілося вічно йти під руку з божественними істотами.
«А якщо про це дізнається Рене, то мені взагалі не жити».
— Так, — відповів вартовий, а потім суворо подивився на мене. — Ти ж пам'ятаєш, що не повинна нікому розповідати про те, що сталося? І про небесний світ?
Так, я пам'ятала, але від цього було не легше. Приховати щось від кращої подруги майже не реально. Єдине, що мені досі вдавалося тримати в таємниці, то це мої здібності, пов'язані з емоціями людей.
Коли ми вийшли з дому, вартовий із демоном просто зникли. Нейтан замерехтів у білому сяйві і розчинився, а Ейден — у чорному. Я стежила за цим, як зачарована, і ще довго не могла відійти від вражень.
Вони справді залишили мене одну. Точніше, створили ілюзію самотності, тому що присутність Ейдена я відчувала, як свою власну. Наш зв'язок працював справно. Закритими очима можна було впевнено сказати, де він зараз перебуває.
Демон йшов на пристойній відстані від мене, а от про пересування вартового я і уявлення не мала.
Рене зустріла мене міцними обіймами, сміхом, а також насварила за непрочитані повідомлення.
— Я мало не збожеволіла від цікавості! Хоч би якось зателефонувала, доповіла б обстановку! Все. Виписую тобі червону картку найкращих подруг. У покарання морозиво з холодильника дістаєш ти. Заперечення не приймаються. — Вона розвернула мене за плечі і штовхнула у бік кухні. — Мене треба реанімувати. І заради Бога не затягуй з цим! Давай розповідай про цього кароокого представника чоловічої статі.
Її емоцій, як завжди, були яскравими та сильними: радість, обурення, цікавість, нетерпінням. Часто вона відчувала те, що я не могла.
— Я тобі писала, — заперечила їй.
— Ой, ці три слова не рахуються. Нудьга. Тепер зізнавайся, що там було з Ітаном!
Я діставала крижане відро морозива і мало не випустила його, коли почула це ім'я. Воно здавалося таким далеким і чужим, хоч ще два дні тому я охоче його вживала.
Холод неприємно пощипував пальці. Швидко поставила морозиво на барну стійку і застрибнула на високий стілець. Рене сіла з іншого боку і простягла мені ложку. Вона не знала, що Ітан — демон із абсолютно іншим ім'ям. Для неї він залишився незмінним, а для мене це вже зовсім інша особа.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Ангельський вибір, Дар’я Дзвін», після закриття браузера.