Читати книгу - "Герострати, Емма Іванівна Андіївська"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Він клацав на всі боки фотоапаратом, якось дрібно приказуючи, що кожна знятка вийде шедевром, у цьому вони ще самі переконаються, отримавши фотознятки, бо щоб робити шедеври фотографувального мистецтва, треба мати певний кут зору, як також, і то головне – нутро, мистецьке нутро, розуміється, індивідуальність, що тоді й переноситься на знятки й одухотворює людські обличчя, він же усім цим наділений, оскільки без цього знятки виглядатимуть не знятками, а дрючками, хоч, зрештою, вони в тому згодом і самі впевняться.
Поліцаї усміхалися, мовляв, ну ж і говорить, але це, видно, їм подобалося, і кінорежисер теж усміхався, вибачливо і разом із захопленням, ніби підтверджуючи: ось на долоні уся моя душа, беріть, я весь ваш, ваше товариство надихає мене, ви ж це самі бачите. І ті справді бачили.
Я був якийсь приголомшений. Щось наче зв'язувало мене, а я не міг збагнути, що саме, і чому від нього у мене так неспокійно всередині. Перед ґанком поліції я зсадив Ко- зютка-Млодютка, збирача автографів і ще кількох молодиків, яких я ні до того, ні згодом ніде більше не зустрічав. Збирач автографів щось мені сказав, проте саме в ту мить я, мов на лихо, виключився, і щойно пізніше до мене дійшло, ніби він щось говорив, однак мені не хотілося наздоганяти його. Я ще подивився, як усі зайшли до середини, ніби нені належалося б зараз щось важливе зробити, хоч я і не уявляв, що саме, тоді повернув авто, з наміром їхати до антикваріяту.
Тільки ні додому, ні до антикваріяту мені не судилося так швидко потрапити. Не встиг я від’їхати й сотні метрів, як побачив: мені наперед заїжджає поліційне авто, перегороджуючи шлях, звідти вискакують двоє поліцаїв і кажуть мені, що я заарештований.
Це ж немислснне, ціпеніючи від жаху, подумав я, мене не сміють заарештувати, адже я нічого протизаконного не вчинив, цього просто не може бути, усе це мені напевне здається, вистачає лише голосно вимовити слово – і вони зникнуть.
– Не ускладнюйте справи, – засмикали мене поліцаї, не проявляючи жодного наміру ставати вигадкою.
– Тут якесь непорозуміння, – хотів я закричати, пробуючи надати сили тим кришкам голосу, які ще залишилися, та, замість вигуку, у мене вийшло якесь немічне дудоніння.
– Я нічого злого не вчинив! – врешті прошепотів я.
– От диво! Ніхто зі злодіїв ніколи не чинить злого, завжди самі ягнята! Число вашого авта яке?
– Я ще не пам’ятаю. Я зовсім недавно… Я мушу подивитися …
– І ви хочете більше доказів! Втім годі просторікувати! Ви заарештовані.
– Як це так, я справді нічого злого не вчинив! – запротестував я, ствердивши раптом, як від того, що я виправдувався, я й справді починаю відчувати за собою якусь незнану провину, хоч розум і намагається заспокоювати, ніби це нісенітниця, бо я ніде не порушив закону і право по моєму боці. Можливо, коли людина, бувши невинною, змушена виправдуватися, це мимоволі викликає в ній почуття провини? Тільки ж я справді ніде не перекрочив закону. Мій відвідувач? То моя приватна справа, за яку я відповідав лише перед самим собою, за неї ніхто не міг мене заарештувати, це ж просто виключене.
– Це виключене, – сказав я. – Ви не маєте права мене заарештувати.
– Ото, ви зараз переконаєтеся!
– Я протестуватиму. Це протизаконне! На якій підставі? Що я зробив?
– Вам найкраще знати, що ви зробили!
– Таж я справді нічого не зробив! Це якась помилка! Ви напевно сплутали мене з кимось іншим!
– Ну досить, вміли красти авто, то й вмійте …
– Я – красти авто? Як ви смієте! Це ж нечуване! Ось на нього всі папери! Я його сьогодні купив у лорда Ессекса, який відлетів до Індії, ось прошу, прошу дуже, подивіться!
Поліцаї на мить завагалися, а тоді, глянувши на папери, аж застогнали від реготу:
– Ну і штука!
– Що це означає?
Замість відповіді поліцаї значуще перезирнулися між собою, і їхні обличчя подовшали, не залишаючи жодного сумніву, що після моїх пояснень, а особливо після перевірки паперів на авто вони вважають мене далеко небезпечнішим, ніж сподівалися.
– Розберемося в поліції, – кинули вони, втелющивши мене, як дерев’яного бовванчика, між собою і так уперто ігноруючи мої намагання пояснити, за яких обставин я купив авто, аж мені здалося, ніби вони побоюються, аби моя розповідь не вплинула на них і не переінакшила їхні пляни, вбачаючи в мені шамана, здатного суґерувати їм свої думки.
У поліції дійсно розібралися, хоч потім, що більше я над цим випадком мізкував, то незбагненніший він ставав, попри те, що я сам опинився однією з дійових осіб і не залежав від чужих свідчень, які збивали б з пантелику. Навіть подробиці, які тоді здавалися такими очевидними, пізніше, коли я пробував навести деякий порядок у подіях, спричинником яких я виявився, щоб самому збагнути не тільки як все це сталося, а й свою тодішню поведінку, розпливалися драглистою масою, у якій я не знаходив ні початку, ні кінця, бо все робилося інакшим, щойно я починав над ним замислюватися.
Перше, що мені в поліції сповістили, це ніби я припильновую на вулицях незамкнені авта, мовляв, у місті завжди вистачає роззяв, які забувають або вважають шиком не замикати свого майна, щоб поліція потім мала більше клопоту розшукувати крадене, і продаю їм мало не на очах власників.
Я сказав, як вони ображають мене, не завдавши собі труду вислухати, чим я диспоную на свою оборону; я солідна людина, і невже вони гадають, що власникові антикваріяту тільки й личить займатися крадіжками авт? Однак поліцаї відповіли, мовляв, це не аргумент, бо те, що я власник антикваріяту, зовсім не заважає працювати на боці злодюжкою, вони і не таке бачили, хоч мені далебі не випадало б демонструвати стільки нахабства й заперечувати, оскільки авто, яке я називаю своїм, я вкрав за якихось п’ять хвилин до того, як появився його власник, справжній власник, який, до речі, одразу й сповістив про це поліцію. Якщо ж я попри ці факти конче волію щось додати до цієї історії, то це напевно лише незначні деталі, які аж ні трохи не вплинуть на перебіг слідства. Чи, може, як дехто
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Герострати, Емма Іванівна Андіївська», після закриття браузера.