Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
– Тобі доведеться ще щось дізнатися – зітхнула Мер'ята і коротко розповіла Сайму про подорож Теумара і Айни за чорним мохом до краю Сухого русла.
Слухаючи Мер’яту, Сайм змінювався в обличчі. Стрімка низка подій привела його в повне замішання, і страх за долю Айни, ще сильніший, ніж раніше, сковував серце.
– Це дуже небезпечно! – нарешті здавлено пробурмотів він, – не трапилося б якоїсь біди…
– Вони обоє володіють магією, до того ж Теумар взяв із собою дорогоцінні краплі. І Укка благословила їх на цьому шляху! Вони неодмінно повернутись з удачею, ось побачиш! – квапливо промовила Мер'ята.
– Хто така Укка?
– Чаклунка з лісу. Вона дуже сильна і мудра.
– Айна не погодилася б на таке добровільно! – сказав Сайм. – Вона азартна, але не божевільна…
– Ти правий! Теумар пообіцяв їй свободу в обмін на допомогу. Лише вона одна здатна зірвати чорний мох.
– Айна не простить тиску, спробує позбутися Теумара… Шалена кров тече в ній, а ненависть зробить її сліпою! – зітхнув Сайм.
– Я сама думала про це, – похитала головою Мер'ята, – Але Теумар теж не простий. Тихіше… – вона припала до нього всім тілом.
Десь у глибині будинку залунали тихі стуки, обережні шарудіння, потім все знову затихло.
Але Сайм і Мер'ята продовжували стояти, тісно пригорнувшись одне до одного. Сайм відчув дивовижну близькість, що виникла між ними за цю коротку, проведену разом годину. Близькість, раніше не випробувану, незнайому, сповнену дивної, болісної ніжності. Вона огортала його душу безтурботним, болючим якимсь спокоєм. Він притискався губами до очей Мер’яти, до її вологих від непроханих сліз вій, до тремтячих повік.
Дівчина взяла його руку і почала тихо цілувати долоню. І в цих лагідних взаємних поцілунках не було жодної краплі пристрасті. Сайм з подивом зрозумів, що він зараз не тіло цілує її, а душу. І все виразніше усвідомлював він, що їхнє кохання було давно зумовлене тією могутньою силою, чиї шляхи неможливо осягнути.
Мер'ята відсторонилася з легким зітханням жалю.
– Я хотіла відвезти Іві до Лянсіди, але тепер у мене інший план, – сказала вона.
– Говори.
– Ми відвеземо її до Етеляни.
– До Етеляни… Я не зовсім розумію… – Сайм напружено зсунув брови.
– Переконаємо її відмовитися від Теумара. А що ти сам мав намір із нею зробити?
– Спокусити, заволодіти нею нероздільно, – відповів Сайм, більше не відчуваючи ніяковості.
Він не бажав, щоб між ним і Мер'ятою залишалися якісь таємниці чи недомовки. Ще ніколи не зізнавався він жінкам у своїх потаємних помислах. Хіба що матері…
– Вона піддалася? – суворо запитала Мер'ята.
– Так! Тільки це не зовсім її вина.
– Ти володієш любовними чарами?
– Так, але я…
– Не треба нічого пояснювати ... Ти хотів випробувати їх на мені? – зі смішком запитала Мер'ята.
– Хотів… Я був злий… – зітхнув Сайм.
– Хіба не знав, що на мене вони не вплинуть? – посерйозніла дівчина.
– Ні. Я ще не пробував їх на тій, хто має магію. Сподівався, що впораюся… Думав, мого наміру буде достатньо.
– Уяви, що твої сподівання не справдилися, і Теумар просто відмовився від Іві… Що ти зробив би? – наполегливо запитала Мер'ята.
– Забезпечив би її на все життя, щоб вона не думала про бідність і нещастя. Багата і незалежна дівчина швидше зуміє знайти гідного чоловіка, – знизав плечима Сайм.
– Саме так і слід вчинити! Вона не любить мого брата, як той заслуговує, раз піддалася твоїм чарам.
– Адже нічого не трапилося! – заперечив Сайм, якому стало шкода Іві, – я вже й сам…
– Але якби ми не зустрілися, ти не зупинився б? – перервала його Мер'ята.
– Не знаю… Ти протверезила мене. Я зрозумів, що всі мої грандіозні задуми – жалюгідні та нікчемні. Але я послухався слів матері, а вона теж була в розпачі від невідомості.
Вони говорили, як давно закохані, які знають усі думки і почуття один одного, які вже випробували всі грані пристрасті і можуть спокійно торкатися один одного, насолоджуючись простими дотиками.
– Ти погодишся стати моєю без благословення Ізенара? – запитав Сайм.
– Погоджуся…
– Тоді ми поєднаємо нашу кров і створимо хранительку. Вона вирушить слідом за Айною та Теумаром і захищатиме їх від взаємної ненависті. І будемо сподіватися на магію… Я не хочу нічиєї смерті, навіть Ізенара – тепер, коли ми разом…
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.