Читати книгу - "Віддана босу за борги, Марк Логан"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Грошей у мене тоді було небагато і свого окремого житла я не мав. А вести дівчину в ту квартиру матері, яка перетворилася на притулок алкоголіків, не було жодного бажання. А на ту квартиру, яку ми знімали з Андрюхою навпіл, вже тим паче! Я від самого початку бачив, як він дивився на неї. Спершу мене це не турбувало. Таня йому подобалася, але не більше, ніж розвага на одну ніч. Отримавши своє, Доронін охолов би так само скоро, як чай, який винесли на балкон у мороз. Ми обидва це розуміли, навіть без слів. Тож друг поступився мені дівчиною. Хоча я і переживав на самому початку, що розклад може скластися не на мій бік.
І я був щасливий. Ми з Танею зустрічалися. І трахалися як кролики, де тільки могли. Нас охопило справжнє божевілля. Я затискав її рот долонею, глушив стогони поцілунками, дер як кішку і зупинитися не міг. Дедалі більше грузнув у ній і кайфував від цього. Бо бачив в очах коханої таку саму пристрасть.
Він у мене дівчинка голосна, тому іноді доводилося заспокоювати її, щоб нікого не бентежити. Але сьогодні не такий день.
Сьогодні я хочу, щоб усі в цьому домі почули, що вона — моя. Хочу, щоб усі почули її стогони та крики. Але насправді я брешу сам собі. Достатньо всього одного слухача. Я хочу, щоб її почув він. Андрій Доронін. Мій друг. Мій гріх. Моя мана.
Із застібкою ременя доводиться повозитися, бо руки тремтять. Мене всього колотить від потреби опинитися у своїй дівчинці. Я так сумував за нею.
Жалю поцілунками, прикушую ніжну шию, насолоджуючись млосними зітханнями. Заводжуся ще сильніше, дурію, перетворююся на тварину. здається, навіть гарчу.
Нарешті зі штанами вдається впоратися і вони з тихим шелестом ухають донизу. Стягую боксери, які жалібно тріщать. Натискаю дружині на спину, спонукаючи нахилитися. У такій позі я брав її в перший наш раз. У такій же хочу її й зараз.
Танюша тямуща, вона одразу усвідомлює, чого саме я хочу, і піддається тиску. Вдячно погладжую її поперек і, прилаштувавшись нарешті, штовхаюсь уперед.
Наш спільний стогін розноситься кімнатою, б'є по нервах. Я миттю вислизаю назад, бо не хочу, щоб усе закінчилося, так і не розпочавшись. Уже пульсую, але стримуюся.
Дружина піддається стегнами назад, щоб повернути мене, але я її притримую.
— Не поспішай, — ковзаю пальцями по вологій спині, — не поспішай, будь ласка.
Сподобався роздiл? Чесна оцінка допоможе авторові у написанні книги. АнонімноУвага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Віддана босу за борги, Марк Логан», після закриття браузера.