Читати книгу - "Українець і Москвин: дві протилежності"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
А розв’яжемо її лише тоді, коли відкинено всі чужі теорії і чужу ТЕРМІНОЛОГІЮ, а вжиємо своєї власної, української. Розв’яжемо без жодних натягнень, без крутійств, ясно, просто і ПРИРОДНО. Коли засвоїм собі твердо, що МИ, УКРАЇНЦІ, НЕ Є НІЯКИМИ ЗАЙДАМИ В НАШІЙ УКРАЇНІ, що МИ Є СПОКОНВІЧНИМИ ТУБІЛЬЦЯМИ В УКРАЇНІ, що в Україні зародилася первісна пралюдина; від неї розмножився і виріс великий нарід, що його чужі теорії називають прерізними штучними іменами, а ми, українці, маємо повне право назвати його ПРАРУСЬКИМ, бо ж зародився він і виріс на нашій споконвічно праруській землі. Цей праруський нарід поділявся на племена, з яких одні були рільниками, інші скоторями, знов інші войовниками. Деякі наші племена емігрували поза Україну; з них деякі поверталися, може, трохи зміненими. Деякі племена брали перевагу над іншими племенами того самого нашого праруського народу чи підбивали їх під свою владу і накидали своє племінне ім’я всьому народові чи іншим кільком племенам. А все те було ВНУТРІШНІМИ змінами ОДНОГО І ТОГО САМОГО НАРОДУ ПРАРУСЬКОГО.
Англійці не мають політичних причин понижувати українську націю, і це вплинуло на те, що саме серед англійських науковців є багато таких, які після знайдення нашої трипільської культури визнали теорію автохтонности походження європейців, напр., R. G. Latham, J. Geise, S. Piggot, H.Peak, H. G.Wells, J. L. Mirres, H. Sayse, W. R. Smith.
Тепер з вибухом московського шовінізму, що взагалі «плює» на всі європейські теорії і норми, москвини також визнають теорію автохтонности походження європейців, ясна річ, щоб і це зробити «общім дастаянієм», с. т. вкрасти і нашу праісторію. Проте вони за останні часи знайшли чимало археологічних та інших джерельних підтверджень автохтонної теорії. А лише вона може дати нам ясний, логічний, природний образ всіх тих нібито приходів–відходів, переселень, пересувань, якими заповнені всі інші штучні, неприродні теорії і гіпотези.
Археологія та ассирійські документи встановили безсумнівно факт перебування «кімрів» та «скитів» у Малій Азії. Але цей факт не є доказом, що вони прийшли туди з Азії (Туркестану?). А чому не з України? Відкриття трипільської культури в Україні встановило, понад всякий сумнів, факт, що в II–III тисячоліття до P. X. Україна була дуже перелюднена (2–5 кілометрів між великими селами). Скотарством тоді займалися не менше, як рільництвом. Тоді не вміли робити сіна на зиму, тому скотарство вимагало вдесятеро більше землі, ніж рільництво. З дальшим ростом населення скотарі мусили шукати нових пасовиськ. Це вони і робили — емігрували до сусідніх земель, у тому числі і до Малої Азії, за Волгу, можливо, аж до Індії.
Іраністи кажуть, що скити (і сармати) прийшли в Україну з Азії. А чому ж не знайдено донині в Азії ані одної скитської могили, хоч археологи їх там шукали досить енергійно. Знайшли були кілька могил і намагалися якось підтягнути їх під «сарматські», але це натягнення таке очевидне, що навіть завзятий іраніст М. Ростовцев каже, що вони не є сарматські, л лише «подібні». Отже, якщо скити і були в Туркестані, то зайшли туди, напевно, не з Азії, а з України. Можливо, що фараон Сесострис загнав у XIV ст. до Р. X. якусь частину «скитів» аж до Туркестану чи навіть Індії, а головно — до Малої Азії. Частину тубільного населення України. Коли ж у Малій Азії заіснували неможливі умови для мирного життя, то поверталися назад на свою батьківщину, з якою зв’язків ніколи не переривали, як це аж надто ясно показує археологія. Цих поворотців іраністи охрестили «скитами». Цей ПОВОРОТ старих емігрантів на свою батьківщину обернули на ПРИХІД чужого Україні народу. А саме ТОДІ — VIII–VII ст. до Р. X. в цілій Малій Азії була така колотнеча, війни, напади племен на інші племена, що годі було думати про мирне життя. І саме тоді — в VII ст. до Р. X. з’являються «скитські» могили в Україні.
Україна тоді була дуже перелюднена, і якби прийшов якийсь чужий нарід, то, напевно, була б дуже велика війна. Ані археологія України, ані історичні писані джерела чужинців, ані свідомість народу (легенди, перекази, пісні) — ніщо не натякає на будь–яку війну в Україні в VII ст. до Р. X., с. т. під час того «приходу» «скитів». Чому? Бо ті «скити» не були ніяким чужим народом. То були ті самі праруси, що були емігрували колись з України.
Іраністи кажуть, що в скитських могилах інша культура (іранська), ніж у могилах тубільців (кімрів, траків, трипільців). По–перше, не інша, а лише відмінна. І цілком зрозуміло чому. 700 років перебування поза Україною природно змінили тих емігрантів чимало (в Америці змінює за 7 років). По–друге, ті зміни другорядні, а найголовніше — РЕЛІҐІЯ є та сама (хіба змінили імена богів).
Найвище божество — богиня Велика Мати та сама. А релігія ж є найконсервативнішим первнем в духовості народу. І релігія ототожнювалася з національністю (навіть далеко пізніш — в Україні аж у XVI ст.).
Творцями іранських, готських та інших «старшебратських» теорій були НІМЦІ. Цей факт вказує на політичну тенденцію тих теорій.
Тенденцію доказати, що українці — це «субстратний» нарід, нарід фелагів–рабів, над яким вічно панували чужинці. Тому–то поворот прарусів зробили приходом чужинців. Скрайній час нам, українцям, розкрити цю брехню.
XX
УКРАЇНСЬКА ДЕРЖАВА САРМАТСЬКОЇ ДОБИ
По Р. X. у писаннях тодішніх грецьких та римських письменників усе менш і менш згадується про скитів, а натомість усе більш про сарматів, антів, аланів як про володарів нашого Чорномор’я. Правда, звістки про сарматів зустрічаємо і перед Р. X., напр., про них згадують Кл. Птоломей, Тацит, Страбон, але не як про володарів держави, а як про окремі сарматські племена під різними назвами (роксолани, алани, язиги та ін.). Кл. Птоломей вміщує їх на Волзі, Страбон — на Дону, Тацит — на Кубані та в інших місцях України. У всіх тих відомостях є стільки суперечностей і непов’язаностей, що до них треба ставитися дуже критично. Особливо критично треба ставитися до їхнього назовництва. Коли порівняти писання: Плінія, Йорданіса, Страбона, Ф. Маврикія, Прокопія Кесарійського та інших, то побачимо, що всі ті їхні кімри, скити, сармати, алани, роксолани, анти та десятки інших так переплутані, що
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Українець і Москвин: дві протилежності», після закриття браузера.