Читати книгу - "Українець і Москвин: дві протилежності"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Між іншим, П. Овідій походить з малого, маловідомого племени Peligni (Пелазги?), що жило в Альпійських горах і вславилося своїм спротивом Римові. В головнім місті того племени Sulmo народився П. Овідій. В XX ст. проф. Бодуен де Куртене знайшов у цій околиці якесь невідоме плем’я, що знало — як він каже — якусь слов’янську мову.
В одній із сутичок малий відділ римлян під проводом сотника Vargunteus був оточений вдесятеро більшим загоном скитів. Сотник відкинув заклик піддатися і з 20 римлянами кинувся на сотки скитів. Останні на пошану такої хоробрости самі розступилися і випустили римлян з оточення (М. Rollin. «Ancient History»). Чи такий вияв лицарської етики можуть зробити варвари, дикуни?
Та повернімось до нашої праісторії. М. Ростовцев пише: «При кінці IV ст. до P. X. влада скитів почала підупадати. Зі сходу почали натискати сармати. Босфорська держава почала усамостійнюватися. Увага скитів звернулася на захід. З питань Помпея Троґуса дізнаємося, що скитський король Ateas перейшов в 339 році до P. X. на південний берег Дунаю і напав на Істрію та почав скуповувати Добруджу. Пилип Македонський розбив скитів, але не знищив їх силу, бо з писань Юстина знаємо, що під час походу Олександра Великого на схід його генерал Зопіріон робив похід на скитію з метою охоронити Македонію від скитських нападів. Він був дійшов аж до Ольвії, але скити знищили все його військо, і він сам там загинув. Бачимо, що Скити хотіли не лише скріпити свої позиції на Дунаї, але також опанувати цілий західний берег Чорного моря. Експедиції Пилипа та Олександра вказують, що македонцям коштувало великих зусиль вигнати скитів з Тракії за Дунай. Але вони не змогли вигнати скитів з Добруджі, де Скитська держава під назвою «Мала Скитія» проіснувала ще кілька століть. Існування Малої Скитії підтверджують археологічні, нумізматичні знахідки. Маємо цілу серію монет скитських королів у Добруджі. Археологія Болгарії та Румунії є ще в пелюшках, і долина Дунаю ще археологічно не досліджена, тому ми не маємо даних встановити, як довго існувала Мала Скитія і яка вона там була. Проте і з тих небагатьох розкопок у Болгарії, як напр., Брезево, Панагурище, Бідеякове, Родюена знахідки є виразно скитські з IV ст. до P. X. Частина їх аналогічно до чорноморських є грецькі, частина — імітація грецьких, частина — чисто місцевого характеру і виробу. Це вказує на тісні зносини з населенням обширу, що тепер називається Болгарія, та на великий вплив на нього скитів. У могилах тракійських князів — васалів скитського короля — знайдена така сама кінська збруя, як і в могилах Чорномор’я. В цім можемо вбачати синтезу тракійської і скитської культур» (М. Rostovtzeff. «Iranians and Greeks…»).
Другим залишком Скитської держави була Скитська держава в Криму. Там скити змішалися з місцевим племенем — таврами. Вона існувала ще кілька століть після того, як їх вигнали сармати з чорноморського степу, і була настільки сильна, що їй підлягала Ольвія та інші грецькі міста в Криму. Скитський король Saitaphames згадується в декреті Ольвії з III ст. до P. X. як володар і зверхник скитських васальних князів. Різниця між Босфорською державою і Кримською Скитією була та, що Кримська Скитія до останнього дня свого існування — навіть за Римської влади в Криму — лишалася незалежною державою із столицею Неаполем (біля Симферополя), що її заклав в І ст. до P. X. король Скилур. Неаполь був великий — огороджений камінними стінами — культурний і торговельний центр і мав регулярну торгівлю з Ольвією, про що свідчать грецькі пам’ятки, знайдені в його руїнах. Боротьба Кримської Скитії з Босфорською державою була з чисто торговельно–конкуренційних причин. Скити хотіли позбутися конкуренції торговельного посередника — греків, а самим перебрати його функції і зиски. Бачимо, що Кримська Скитія не була ані кочова, ані варварська. Вона була, як і Босфорська, торговельною державою, експортером продуктів з України (за: M. Rostovtzeff. Ibid.).
Тепер погляньмо на теорію приходу скитів з Ірану. Геродот подає три версії походження скитів: 1) скити про себе самих; 2) чорноморські греки про скитів; 3) свою власну версію. Він пише, що єгипетський фараон Сесострис прийшов через Малу Азію до Европи і став володарем Скитії, розбивши скитів в Европі. Сесострис жив у XIV ст. до Р. X. Нема сумніву, що Сесострис воював скитів, бо ця війна записана в єгипетських гієроґліфах, хоч вони називають тих «скитів» рутенами. Отже, маємо право твердити, що Скити жили в Україні ще в XIV ст. до Р. X., а не прийшли щойно в VII ст. до Р. X., як це твердить іранська теорія походження скитів. 700 років — надто поважна розбіжність, щоб не звернути на неї уваги науковців.
Геродот був у нас на Чорноморщині і розпитував тамтешніх греків і скитів про їх історію. Іраністи кажуть, що скити прийшли в Україну в VII ст. до Р. X. Отже, від їх здогадного приходу до перебування Геродота в Україні минуло лише 200 років. Великі події в історії нації нарід пам’ятає у формі переказів, легенд, пісень довгі, довгі століття. Переселення великого народу тисячі кілометрів з жінками, дітьми, худобою — це не є просто велика подія в його історії; це є величезна подія. Чи ж скити — нарід не дикунський, а що мав своїх філософів, поетів — міг забути за 200 років таку величезну подію? А Геродот не записав від скитів ані натяку на якусь їхню легенду, переказ про якесь переселення. Більше того! Геродот записав від скитів цілком протилежну переселенню легенду — легенду, яка аж надто виразно каже, що вони, скити, є автохтонами України з незапам’ятних часів. Та легенда пов’язує походження скитів з Дніпром і каже, що Скитія була вже 1000 років стара за часів війни з Дарієм в 529 році до Р. X.
Іраністи натягають і археологію. Вони кажуть, що скитів не було в Україні до VII ст. до Р. X., бо не знайдено в Україні їхніх могил старших за VII ст. до Р. X. Перше — це неправда, бо знайдено (Майкопська, Царська, Золота, Усатова), лише іраністи роблять «маленьке» шахрайство: вони перескакують на інші ІМЕНА — кажуть, що то не скитські, але кімрійські, тракійські, меотські і т. п. Але на питання: а хто ж були ті кімри, траки, меоти та звідки вони
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Українець і Москвин: дві протилежності», після закриття браузера.