Читати книгу - "Українець і Москвин: дві протилежності"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Геродот оповідає легенду, яка каже, що скитська богиня зі зміїним хвостом замість ніг, полонила грецького героя Геракла і мала від нього трьох синів, легендарних родоначальників гелонів, агатирсів і скитів. Легенда ця віддзеркалюється в археологічних знахідках; у скитських могилах зображення і статуетки богині зі зміїним хвостом, наприклад, і Цимбальській могилі, на Пантикапейських трунах тощо. Пригадаймо півісторичну легенду про Амазонки. Деякі дослідники намагалися пояснити цю легенду всяким фантастичним і непотрібними гіпотезами, припущеннями… А вона пояснюється дуже просто і без жодних теорій матріярхальним устроєм.
Матріярхальний устрій і нерозривно зв’язаний з ним культ богині–матері був найстаршим у Малій Азії серед первісних автохтонів–рільників задовго перед приходом туди семітів, які принесли патріярхальний устрій кочовиків. Ми знаємо, що культ богині Великої Матері–Землі мали наші трипільці–рільники тисячі років перед появою Скитів на історичному овиді. Знаємо, які найстаршими державами, що існували в Україні: Скитською, Босфорською, Київською керували жінки–королеви (Зорина, Динаміс, Ольга). Наколи ж найвищий державний пост — королівський могли мати жінки, то, очевидячки, могли мати і нижчі, в тому числі і військові, с. т. могли бути жінки–вояки. Прикладів жінок–вояків є чимало в нашій історії київської імперської, гетьманської і сучасної (УГА, УПА) діб. Цю дивну і незрозумілу грекам роль жінки, рівнорядну з мужчиною, не могли вони інакше пояснити, як чимсь таким, як існування якоїсь жіночої військової організації, і тому створили легенду про амазонки.
Рештки матріярхального устрою наших прапредків дожили в Україні донині. Українці в своїй правосвідомості, в фолькльорі, в побуті вважають жінку за цілком рівноправну в усіх відношеннях до мужчини (повна протилежність у москвинів), навіть дуже часто жінка панує над чоловіком. Культ богині Великої Матері відбився, як у дзеркалі, і в українському християнстві. Мабуть, жодний християнський народ не має такого щиро глибокого культу Божої Матері, як саме український. Наш нарід (особливо жінки) звертається з молитвою переважно, а може, й головно до Матері Божої. В його релігійній свідомості Мати Божа стоїть нарівні з Богом, Отцем і Богом–Сином, творячи Божественну РОДИНУ: Батько–Мати–Син. Таке самісіньке уявлення, як було у кімрів, скитів, сарматів, антів. Це означає, що культ богині–матері є власним твором Творчого Духа нашої нації; культ незнищимої сили, бо має духові, психологічні корені, що губляться в непроглядних глибинах тисячоліть.
Благословенная в женах,
Святая, праведная Мати
Святого Сина на землі…
Скорбящих радости! Пошли,
Пошли мені святеє слово,
Святої правди голос новий!..
Ти Матер Бога на землі!
Ти сльози матері до краю,
До краплі вилила! Ридаю,
Молю, ридаючи: пошли,
Подай душі убогій силу…
…Все упованіє моє
На тебе, мій пресвітлий раю,
На милосердіє твоє,
Все упованіє моє
На тебе, Мати, возглагаю.
Святая сило всіх святих,
Пренепорочная, благая!
Молюся, плачу і ридаю:
Воззри, Пречистая, на їх,
Отих окрадених, сліпих
Невольників. Подай їм силу
Твойого мученика Сина,
Щоб хрест–кайдани донесли
До самого, самого краю.
Достойно пєтая! Благаю!
Царице неба і землі!
Воньми їх стону і пошли
Благий кінець, о Всеблагая!
Так устами свого ґеніяльного речника молився і молиться до Божої Матері наш нарід. І жодні видумані теорії, жодні імена, жодні вигадані родоводи нашого народу не змінять факту величезної ваги, факту, що принаймі 5000 років наш народ тримається культу Богині–Матері. Чому надзвичайної ваги?
Тому, що культ богині МАТЕРІ (а з того і пошана жінки) є найголовнішим критерієм, за яким можна визначити походження народу, і тому, що цей культ є ключем до пізнання духовости народів.
Антропологія поділяє людські культури на рільничі і мисливсько–кочові. Про питомі їм різниці ми говорили. Одною з них є та, що кочові народи ніколи не мали навіть зародків матріярхату, а всі вони мали патріярхат споконвіку. Ніякий мисливський чи кочовий нарід не мав культу богині–матері; у ні одного мисливського, кочового народу ніколи не сиділа на троні жінка. Що більше! Всі мисливські і кочові народи завжди мали жінку за істоту нижчу за мужчину, майже за нелюдину, що видко з їх фольклору, правосвідомости і побуту. Напр., народна мудрість москвинів каже: «Риба нє птіца — баба нє чєлавєк» (Риба не птах — жінка не людина). В Московщині жінка була рабинею не від часів татарщини, як брешуть москвини, але далеко, далеко раніш, про що свідчить їхній фольклор, правосвідомість і побут навіть у XX ст. У всіх кочових–мисливських народів жінка завжди була безправною рабинею, річчю в родинному і соціяльному житті.
Повну, цілковиту різницю бачимо у народів рільничих. Вони мали матріярхат, культ богині–матері; жінку вважають за цілком рівну, рівноправну і повноправну до мужчини у всіх відношеннях. У деяких народів, як, напр., в англійців, в українців жінка має чимало привілеїв.
У гіндусів вагітна жінка вважається недоторкальною, священною особою. Політичну рівноправність гіндуські жінки мали раніш, ніж багато європейських жінок.
Культ богині–матері дає нам можливість глянути глибше в духовість нашої нації. Тямка «мати» нерозривно зв’язана з тямкою «родити», бо ж найголовнішою соціяльною функцією матері є породити, вигодувати, виховати наступні покоління. В уявленні рільника природа є жива істота; в природі ВСЕ живе; живуть і рослини. Рослина ж нерозривно зв’язана з землею; звідси уявлення «земля родить». Земля в уявленні рільника є животворчою, що дає життя, а тим сама стає живою, і тямка «мати» за асоціацією ідей поширюється і на землю; створюється тямка «земля–мати». Богиня–Мати зливається в одне нерозривне ціле з Богинею Землі. Культ богині–матері зливається з культом матері–землі. Земля–Мати породжує все живе. Породжує і годує весь людський рід. Вираз «Земля–мати» в буквальному значенні «земля–ґрунт» має лише український нарід. Українець висловлюється «земля РОДИТЬ», «яблунька зародила», «рік врожайний», «дівчина вродлива», «думка породжує», «ідея зродилася» і т. п. Інші народи замість дієслова «родити» вживають у подібних виразах дієслів, що не мають нічого спільного з тямкою матері.
Пригадаймо, що український нарід є найстаршим рільничим народом в Европі. Пригадаймо всю трагічну кількатисячолітню боротьбу нашої нації за свою прадідівську землю. Пригадаймо кількість, розміри, характер усіх навал азіятів. Пригадаймо першу розкішну, найвищу тоді в Европі, культуру трипільців з їх культом богині–матері, що його мали всі оті «кімри», «скити», «сармати», «анти». Пригадаймо культ Божої Матері сучасних українців та їх культ Землі. Нарешті, пригадаймо останню азійську навалу 1917 року та її тотальне, бестіяльне нищення і культу Божої Матері і культу Землі–Матері. Пригадаймо повну ПОРАЗКУ в Україні всіх тих азіятів від ханів X ст. до ханів XX
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Українець і Москвин: дві протилежності», після закриття браузера.