Читати книгу - "Українець і Москвин: дві протилежності"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Бачимо, що наш пранарід випередив усі пранароди Европи на яких 2000 років. А ми, українці, є БЕЗПОСЕРЕДНІМИ нащадками того пранароду України; ми є автохтонами, тубільцями України від непроглядних часів, а не якимись приблудами. Це визнає навіть політичний ворог України — москвин, археолог В. Ростовцев (один з найбільших знавців нашої археології). Він каже: «Південна Росія (с. т. Україна. — П. Ш.) була споконвіку заселена автохтонним народом, якого володарі змінялися, але він самий лишився незмінним аж до наших часів» («Антічная дєкаратівная живапісь на Югє Рассіі»).
Живемо ми на нашій, своїй землі Україні споконвіку. Живемо вже сотні тисяч років, від пралюдини почавши, яка і народилася в Україні, і виросла на великий народ в тій самій Україні. Іншими словами, УКРАЇНСЬКИЙ НАРОД НЕ Є НІЯКОЮ ГАЛУЗЗЮ НІЯКОГО ПРАНАРОДУ.
Більше того! Український народ САМ Є ПРАНАРОДОМ, з якого вийшли інші народи. Науковці–чужинці можуть видумувати які завгодно пранароди; можуть називати їх якими завгодно іменами (індоєвропейський, арійський, праслов’янський і т. п.), можуть видумувати які завгодно теорії переселення — все це лишається лише теоріями (часто політично тенденційними). Проф. Р. Латам ще в 1854 році писав: «Санскритська мова є європейського походження, а в Азії внаслідок завоювання Індії слов’яно–литовцями, або русами, далеко перед Р. X.» (R. G. Latham. «Ethnology of Europe»).
Пранарід України, будучи найбільшим тоді в Европі, найкультурнішим і перелюдненим в Україні, цілком природно розселювався на сусідні землі. Маємо повне право назвати цей нарід ПРАРУСАМИ, а не якимись теоретичними іменами: індоєвропейці, арії, скити, сармати, слов’яни тощо, бо ж він був споконвічним автохтоном землі, що споконвічно називалася РУСЬ. В міру його розмноження і з інших причин від нього відокремлювалися, емігрували до Західної Европи окремі його племена, які з бігом часу, втративши безпосередній зв’язок з матірним пнем та вбираючи до себе сторонні домішки, під впливом відмінного географічного й економічного оточення набували відмінних від свого пня рис, с. т. розвинулися в окремі європейські народи, в тому числі і т. зв. слов’янські. Іншими словами, не гіпотетичні індоєвропейці, але праруси були батьками європейських націй. Отже, УКРАЇНА БУЛА МАТІР’Ю ВСІХ СЛОВ’ЯНСЬКИХ НАРОДІВ, а не якоюсь сестрою чи братом. Ясна річ, Україна не була матір’ю (чи сестрою або братом) жодного азіатського народу, як, напр., московського. Між іншим, слово «слов’яни» не існує в жодній слов’янській народній мові, а це є доказом, що воно є штучним (можливо, чужим) новотвором. Іншими словами, ніякого «слов’янського» народу чи пранароду ніколи не існувало.
«В Україні, на Балканах, в польсько–чеському Шлеску обидві верстви: і панівна (трацька) і субстратна (трипільсько–гіперборейська) були ті самі і жили весь час без перерви від неолітичної доби донині; отже, зберегли фізично свою кров чистою до сьогоднішнього дня. Тому–то на цій території праслов’яни і праукраїнці є те саме, а мова праслов’янська є праукраїнською» (В. Щербаківський. «Формація української нації»).
У наступних розділах наведемо сліди прарусів в Европі та інших країнах. А це буде малюсенька частинка того, що ще не знайдено, бо ніхто ще не шукав. В Україні шукають москвини, і все, що знайдуть, забирають до себе в Московщину. Забагато бо лишилося в Україні мертвих свідків, які говорять живою мовою про неймовірно велику роль праукраїнців в історії людства. Москвини добре розуміють політичне значення цього, тому з такою запеклою ненавистю їх нищать, тим більш, що незважаючи на енергійні розшуки, вони не знайшли в Московщині нічого, крім аж надто примітивних камінних знарядь та куп людських кісток, порозбиваних, щоб дістати з них шпік, с. т. слідів своїх прапредків — людожерів.
Прийде час, коли наша незалежна держава організує розшуки слідів прарусів і русів в Україні і поза нею. Не сумніваймося, що знайдеться тоді багато такого, що оберне сучасні теорії про походження націй і роль праукраїнців у світовій історії в безпідставні. Натомість покажуть справжню роль української нації в праісторії і історії людства. Роль таку велику, що тепер здається фантазією.
XIX
УКРАЇНСЬКА ДЕРЖАВА СКИТСЬКОЇ ДОБИ
Гомоніла Україна,
Довго гомоніла.
Довго, довго кров степами
Текла–червоніла.
Текла, текла та й висохла.
Степи зеленіють;
Діди лежать, а над ними
Могили синіють.
Та що з того, що високі?
Ніхто їх не знає,
Ніхто щиро не заплаче,
Ніхто не згадає.
Т. Шевченко
Про наших прапредків, що жили в Україні в III–І тисячолітті до Р. X., про т. зв. трипільців оповідає нам археологія. Про прапредків, що жили в І тисячолітті до Р. X., т. зв. скитів, сарматів, антів, крім археології, оповідають також і писані пам’ятки: єгипетські гієроґліфи, ассирійські, перські таблиці, арабські, грецькі та римські письменники. Найбільше відомостей про наших прапредків з I–го тисячоліття до Р. X. подає грецький історик Геродот (484 до Р. X. — 425 по Р. X.). Геродот сам був у 450 році до Р. X. в Україні, в місті Ольвія на Чорноморщині, і розпитував тамтешніх греків про народ, що заселював тоді Україну. Та греки — як ми вже згадували — були людьми дуже зарозумілими і багато видумували неправди про негреків, бажаючи їх принизити у порівнянню до себе. Всіх негреків вони інакше не називали, як варварами. Докладніша аналіза писань Геродота виявляє чимало суперечностей та тенденційности — каже проф. А. Готшмід. Проте, писання Геродота подають чимало відомостей про Праукраїну, лише їх треба критично порівняти з іншими джерелами відомостей, що їх подає археологія та порівняльне мовознавство.
Наша історія є чи не найтрагічніша з усіх історій всіх народів. Досліди нашої культури вказують, що ми, українці, були колись найкультурнішим європейським народом, а етнографія вказує, що і тепер наш народ є в багатьох відношеннях культурніший за деякі культурні народи. Археологія подає нам зразки культури наших прапредків, зразки такої високої і глибокої культури, що ми не віримо своїм очам. Наше народне мистецтво, наш фолькльор, наша архітектура показують нам тисячі шедеврів краси зовнішньої і краси внутрішньої, духовної. А все, що ми тепер маємо, — це є лише малесенька частинка з того, що загинуло безповоротно у війнах, грабунках, пожежах, плюндрованнях, нищеннях, що їх пережила наша многостраждальна земля протягом не соток, але тисяч років своєї історії. А найбільше наших культурних скарбів знищили москвини (більше, як усі інші вороги разом).
Москвини протягом всієї своєї історії — від перших царів до сучасних диктаторів включно — кожну окуповану
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Українець і Москвин: дві протилежності», після закриття браузера.