Читати книгу - "Давня історія України (в трьох томах). Том 2: Скіфо-антична доба"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Скорочення сільськогосподарських територій, де вирощувався головним чином хліб, призвело до зростання на Гераклейському півострові кількості ділянок, на яких замість винограду тепер вирощували зернові. Таким чином, разом із скороченням виробництва змінилася структура сільського господарства, що зумовлювалося зовнішніми чинниками, зокрема, втратою земель у Північно-Західному і Західному Криму. Адже саме з цих районів надходила основна маса хліба, що стимулювало розвиток не тільки ремесла, а й торгівлі. Деяка інтенсифікація господарської діяльності, про яку можна говорити на підставі археологічного матеріалу, не була здатна помітно оздоровити економіку. Нове піднесення могло бути досягнуте лише завдяки значному розширенню сільськогосподарських угідь або за умови зростання обсягу надходження сільськогосподарської продукції у місто іззовні.
Стан сільського господарства наприкінці II ст. до н. е. зумовив спад ремісничого виробництва, відродження якого у порівняно значних масштабах фіксується тільки у перші століття нової ери. Скорочення території Херсонеської держави й розорення населення призвело до зменшення попиту на продукцію ремесла.
Кризовими явищами у матеріальному виробництві зумовлювалося скорочення обсягу торгівлі, про що свідчить зменшення припливу продукції ремесла з інших центрів античного світу. Це також певною мірою пояснюється зовнішньоекономічною обстановкою у басейні Чорного моря. Складне економічне становище Херсонеса ускладнювалося і тим, що місто повинно було сплачувати форос Мітридату VI Євпатору.
Як наслідок кризи у сільському господарстві, мабуть, саме з цього часу в Херсонесі активізується рибальство та соляний промисел — ті галузі виробництва, розвиток яких меншою мірою залежав від зовнішньополітичних факторів.
Падіння обсягу сільськогосподарського виробництва наприкінці II — у першій половині І ст. до н. е. призвело до скорочення питомої ваги товарообігу в суспільному виробництві. Наслідком цього стало посилення натуралізації господарства, а також розрив зв'язків з ринком. Тільки таким чином більшість херсонеських громадян могла забезпечити собі сталий економічний стан. Якоюсь мірою, можливо, це полегшувалось тим, що основа більшості господарств була натуральною, а на ринку продавалися тільки лишки[726].
Разом з цим певна орієнтація на ринок значної кількості господарств, їх виноробна спрямованість, яка виразно простежується на археологічному матеріалі кінця IV — першої половини II ст. до н. е., унеможливлює висновок про безболісність цього процесу в Херсонесі. Коливання ринку мало торкнутися передусім порівняно великих господарств, що були основними центрами товарного виробництва. У цих господарствах, очевидно, йшло розбирання плантажів виноградників, за рахунок чого збільшувалися площі під сівбу зернових. З одного боку, це свідчить про зміни у структурі сільськогосподарського виробництва, а з другого — Яро скорочення на певний час обсягу товарної продукції і виробництва в цілому.
Висновок про скорочення товарного виробництва і зростання питомої ваги натурального господарства в економіці Херсонеса кінця II — першої половини І ст. до н. е. добре узгоджується з рівнем грошового обігу, який є одним з найвірніших показників розвитку економіки. Перші кризові явища, що були пов’язані зі скіфо-херсонеськими війнами, спостерігаються вже на межі III—II ст. до н. е. У цей час мало місце значне зменшення ваги срібних монет Херсонеса та якості самого металу, з якого вони виготовлялися[727]. Наприкінці II — у першій половині І ст. до н. е. в період залежності від Понтійського царства, а потім і Боспору, карбування монет стає все рідшим і кількісно невеликим[728]. Це призвело до заповнення місцевого ринку іногородньою монетою. Причому п'ять шостих із загальної кількості знахідок припадає на долю монет Понту та Пафлагонії[729]. Лише наприкінці І ст. до н. е. відновився інтенсивний випуск херсонеських монет, які поступово замінили боспорські та понтійські[730].
Таким чином, першопричиною зниження темпів розвитку і кризові явища в економіці Херсонеса наприкінці II — у першій половині І ст. до н. е. були зовнішньополітичні чинники. Вони спричинилися до втрати сільськогосподарських угідь у Північно-Західному та Західному Криму, експлуатація яких тією чи іншою мірою була запорукою піднесення у всіх без винятку галузях економіки, а також розквіту міста протягом IV—III ст. до н. е. Разом з цим немає ніяких підстав стверджувати, що наприкінці II — у першій половині І ст. до н. е. мали місце якісні зміни в економіці Херсонеса, бо внутрішні можливості розвитку виробництва ще не були вичерпані. Отже, криза кінця II—І ст. до н. е. не призвела до кардинальних змін у розвитку базових галузей економіки, а лише затримала на певний час їх розвиток.
Соціальна структура населення Херсонеса протягом елліністичного часу не була сталою. Певні зміни, що відбулися порівняно з попереднім етапом, призвели до трансформації соціальних відносин і ускладнення станово-класової структури населення. Новий приплив значних людських ресурсів, у тому числі із Західного Причорномор'я, який стає особливо помітним наприкінці IV ст. до н. е., створив сприятливі умови для освоєння значних сільськогосподарських територій у Західному й Північно-Західному Криму. Поряд із збільшенням земельного фонду деяких господарств, а також питомої ваги товарного виробництва в економіці, це мало призвести до кількісного зростання у сільському господарстві праці залежного населення.
Однак однією із специфічних особливостей розвитку Херсонеса було те, що приплив рабів із середовища варварського населення тут був дуже обмежений. Тому є підстави стверджувати, що у Херсонесі в основному використовувалася праця привозних рабів, чисельність яких унаслідок їх високої вартості не могла бути значною. Тобто, їх питома вага у суспільному виробництві не була вирішальною. Це в свою чергу дає можливість припустити, що у сільському господарстві в основному використовувалася праця різних юридично вільних, але неповноправних груп населення, які разом з рабами складали шар експлуатованих.
Не була значною питома вага рабської праці й у сфері ремесла. Відносно великі керамічні майстерні, які відкрито біля оборонних стін Херсонеса, очевидно, належали полісу, а переважну більшість ремісників, як і дрібних торговців, складали метеки. Саме для них економічна кон'юнктура кінця IV—III ст. до н. е. відкривала дуже сприятливі умови.
Шар експлуататорів теж не був чимось єдиним. До його складу входили великі й середні землевласники, які були повноправними громадянами, а також багаті ксени і метеки. Завдяки можливостям, що були створені торгівлею і грошовим обігом, вони мали можливість експлуатувати широкі верстви населення міста. Саме ці категорії — заможні громадяни і ксени, які володіли порівняно великими коштами, — займалися крупною морською торгівлею.
Разом з тим, характер землеволодіння свідчить, що значну кількість населення складали люди, яких можна віднести до категорії дрібних товаровиробників. Тут, очевидно, треба вирізняти повноправних громадян, які володіли невеликими наділами, а також вільних, але неповноправних
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Давня історія України (в трьох томах). Том 2: Скіфо-антична доба», після закриття браузера.