Читати книгу - "Аеропорт, Артур Хейлі"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Остання репліка викликала оплески та сміх.
— Мені потрібна ваша підтримка, тому хочу, щоб ви були на місці зі мною — всі, без винятку. Отож ставлю вам пряме, чітке запитання: ви йдете?
Зал відповів ревом:
— Так! — Люди звелися на ноги, зааплодували.
— Добре, — сказав Фрімантл, і зал затих. — Перед тим, як їхати, прояснімо кілька речей.
Він зазначив, що вже був сказав їм, що судовий процес мусить бути базою будь-яких дій на шляху до звільнення громади Медоувуда від несамовитого гуркоту аеропорту. Такий судовий процес, однак, не може бути з тих, про які ніхто не знає або які відбуваються в якійсь глухій, безлюдній залі суду. Натомість його потрібно проводити в самому центрі уваги громадськості та її прихильності.
— Як нам здобути цю увагу й прихильність? — Адвокат Фрімантл замовк, а тоді відповів на власне запитання: — Цього ми досягнемо, якщо повідомимо про свою точку зору так, що вона стане цікавою для новин. Таким і тільки таким чином ті ЗМІ, що привертають увагу, — преса, радіо й телебачення — будуть самі зацікавлені у висвітленні нашої позиції так, як ми цього бажаємо. Преса — це наші добрі друзі, — наголосив він. — Але ми не просимо їх поділяти нашу точку зору, а тільки неупереджено повідомити про неї, що — судячи з мого досвіду — вони завжди й роблять. Та нашим друзям-репортерам стане в пригоді, якщо ця новина викличе помітний ефект; таким чином вийде непогана історія.
Троє репортерів за столиком преси вишкірилися, коли Фрімантл додав:
— Побачимо, яку виставу нам вдасться сьогодні для них розіграти.
Поки Елліот Фрімантл говорив, він також встигав проникливо спостерігати за рухом бланків з договорами, за якими його наймали як адвоката та які вже розійшлися по залу. Багато бланків — як мінімум сотню, за його підрахунками — вже підписали й передали далі. Він спостерігав за тим, як з’являються кулькові ручки, як чоловіки з дружинами схиляються над документами і разом їх підписують, зобов’язуючись до сплати. Адвокат Фрімантл тішився: сотня підписаних договорів — це десять тисяч доларів. Непоганий гонорар за — поки що — роботу на один вечір, а загальний гонорар зрештою становитиме набагато більшу суму.
Поки бланки гуляли залом, він вирішив, що ще кілька хвилин говоритиме.
Якщо хтось має запитання, що саме сьогодні відбуватиметься в аеропорту, то він попередив своїх слухачів, щоб залишили це на нього. Він сподівався, що станеться зіткнення з керівництвом аеропорту; в будь-якому разі, збирався провести таку демонстрацію — в терміналі аеропорту, — яку люди запам’ятають.
— Усе, що я у вас прошу, це залишатися разом і подавати голоси тільки тоді, коли я вам скажу.
Він підкреслено попередив, що там не має бути заворушень. Ніхто не має права завтра сказати, що делегація Медоувуда, яка виступила проти шуму, порушила закон.
— Звісно, — красномовно усміхнувся Фрімантл, — ми можемо стати на заваді та спричинити якісь незручності; наскільки я розумію, в аеропорту сьогодні дуже напружена ситуація. Що ж, ми тут нічим не зарадимо.
Знову пролунав сміх. Він відчув, що люди вже готові йти.
Ще один літак прогуркотів над головою, тож він почекав, доки рев не затихне.
— Чудово! Тоді поїхали! — Адвокат Фрімантл підніс руку, наче Мойсей реактивної доби, та з помилкою процитував: — Та я лиш слова не порушу, не спать, галасувати мушу165.
Сміх знову обернувся оплесками, люди почали рухатися до виходу.
Тоді він і помітив портативну систему гучного зв’язку, яку позичили в Першої баптистської церкви Медоувуда, та наказав, щоб її взяли з собою. Флойд Занетта, голова зібрання, майже зовсім непомітний, відколи Елліот Фрімантл затьмарив увагу до нього собою, — поспішив виконати вимогу.
Сам Фрімантл у цей час запихав підписані бланки з договорами у свій портфель. Швидкий підрахунок показав те, що він раніше недооцінив, — там було більше ста шістдесяти форм, або більше шістнадцяти тисяч доларів гонорару. На додачу до всього, багато людей, що підійшли до нього, аби потиснути руку за останні кілька хвилин, запевнили, що відправлять свої договори разом з чеками зранку. Адвокат Фрімантл аж світився.
Він не мав чіткого плану того, що робитиме в аеропорту, як і перед прибуттям сюди не мав виразного уявлення, як вести цю зустріч. Елліот Фрімантл був не у захваті від чітких ідей. Він більше полюбляв імпровізувати, зіштовхувати ситуацію з мертвої точки, а тоді рухати нею туди чи сюди, для своєї вигоди. Його розкуті методи сьогодні вже спрацювали; він не бачив причини сумніватися в тому, що таке може повторитися.
Найважливішим було продовжити переконувати домовласників Медоувуда, що у них динамічний лідер, який зрештою здобуде результат. Мало того, вони мусять залишатися переконаними в цьому, поки чотири періодичні внески, яких вимагає договір, не будуть виплачені. А вже як Елліот Фрімантл отримає свої гроші, їхня думка важитиме менше.
Тож він мусив робити все так, розмірковував Фрімантл, щоб ситуація була жвавою протягом десяти-одинадцяти місяців — і це йому вдасться. Він дасть цим людям стільки динаміки, скільки треба. Потрібно буде проводити більше зустрічей та демонстрацій, як-от сьогодні, для новин. Судові розгляди надто часто в новини не потрапляють. Попри те, що Фрімантл говорив кілька хвилин тому, що судовий розгляд — це база, будь-яке засідання суду, скоріш за все, буде нудним та неприбутковим. Звісно, він зробить усе можливе, щоби влаштувати спектакль, хоча досить багато суддів розважливо сприймали тактику привернення уваги адвоката Фрімантла і суворо її перепиняли.
Та насправді проблем не буде, якщо він пам’ятатиме (а в таких справах він завжди пам’ятав), що найважливіший чинник — це забезпечення добробуту самого Елліота Фрімантла.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Аеропорт, Артур Хейлі», після закриття браузера.