Читати книгу - "Аеропорт, Артур Хейлі"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Демерест спитав:
— Що там сьогодні комп’ютери кажуть, Джоне? Сподіваюся, щось веселіше, ніж тут.
Усе частіше прогнози погоди та плани польотів авіакомпаній готували комп’ютери. «Транс Америка» та інші компанії досі з особистих міркувань тримали людей, які підтримували зв’язок між комп’ютерами й льотними екіпажами, але передбачалося, що люди-синоптики скоро зникнуть.
Синоптик похитав головою та простягнув кілька погодних графіків.
— Боюся, що нічого хорошого, доки не опинитеся над середньоатлантичними штатами157. У нас тут скоро розпогодиться, але оскільки ви летите на схід, то доженете те, що нас уже покинуло. Буря простерлася звідси аж до Ньюфаундленду і далі. — Він узяв олівець та показав довгий шлях широкої лінії бурі. — До того ж на вашому шляху аеропорти Детройта і Торонто, які вже закрилися.
Диспетчер переглянув аркуш телетайпа, який один з клерків передав йому. Він втрутився:
— І ще Оттава; у них така сама ситуація.
— Далі, за середньоатлантичними, — продовжив синоптик, — усе наче нормально. Є кілька розкиданих зон збурення в Південній Європі, але, як бачите, на ваших висотах вони вас не потурбують. Над Римом чисто і сонячно, і ця погода триватиме ще кілька днів.
Командир Демерест схилився над мапою Південної Європи.
— А як там у Неаполі?
Синоптик здивувався.
— Але ж ви туди не…
— Не летимо, так, але мені цікаво.
— Така ж зона високого тиску, як і над Римом. Погода буде гарна.
Демерест вишкірився.
Молодий синоптик озвучив цілу доповідь стосовно температур, зон високого й низького тиску, вітрів у верхніх шарах атмосфери. На частину польоту, що буде над Канадою, він порадив дещо північніший курс, ніж зазвичай, щоб уникнути сильних зустрічних вітрів, на які можна натрапити південніше. Пілоти уважно слухали. Чи то комп’ютер, чи людські розрахунки, вибір найкращих висот та маршрутів скидався на шахову гру, де інтелект міг брати гору над природою. Всі пілоти зналися на таких справах; як і синоптики компанії, що більше призвичаїлися до окремих потреб компанії, ніж їхні колеги в Національному погодному бюро.
— Як тільки вам дозволятиме рівень пального, — говорив синоптик «Транс Америки», — я б радив висоту тридцять три тисячі футів158.
Бортінженер перевірив свої графіки; до того, як Н-731-TA зможе піднятися так високо, їм доведеться спалити певну частину важкого пального.
За кілька секунд бортінженер доповів:
— Зможемо піднятися на тридцяти три тисячі десь над Детройтом.
Енсон Гарріс кивнув. Його золота кулькова ручка ширяла над папером, доки він заповнював польотний план, який за кілька хвилин потрібно буде узгодити з авіадиспетчерською службою. А вже служба скаже, чи доступні вказані висоти, і якщо ні, то запропонує інші. Вернон Демерест, який зазвичай сам готував польотний план, пробіг очима папір, коли командир Гарріс закінчив, та підписав його.
Усі приготування для Рейсу Два, здавалося, йшли своїм плином. Незважаючи на бурю, скидалося на те, що «Золота Каравела», гордість «Транс Америки», вилетить вчасно.
Ґвен Мейген зустріла трьох пілотів, коли ті ступили на борт літака. Вона запитала:
— Ви вже чули?
Енсон Гарріс спробував уточнити:
— Чули що?..
— Нас затримують на годину. Щойно передали агенту відправлення.
— Зараза! — вилаявся Вернон Демерест. — От зараза!
— Мабуть, — продовжила Ґвен, — багато пасажирів затрималися — думаю, через сніг. Деякі телефонували, тож служба контролю відправлень вирішила дати ще трохи часу.
Енсон Гарріс запитав:
— Посадку на борт теж затримують?
— Так, командире. Рейсу ще не оголосили. І не оголошуватимуть, як мінімум, пів години.
Гарріс знизав плечима.
— Ну, що ж, можемо відпочити. — Він подався до кабіни екіпажу.
Ґвен зголосилася:
— Можу вам усім принести кави, якщо хочете.
— Я вип’ю кави в терміналі, — відказав Вернон Демерест. Він кивнув Ґвен. — Складеш мені компанію?
Вона завагалася.
— Ну, я можу.
— Йди, — сказав Гарріс. — Хай хтось із дівчат приготує мені каву, та й часу в нас вагон.
За хвилину-другу Ґвен уже рухалася за Верноном Демерестом, намагаючись встигати своїми цокітливими каблуками за його широкими кроками. Вони прямували до залу головного терміналу.
Демерест думав: годинна затримка, це не так уже й погано. До цього моменту, з усіма невідкладними справами, що стосувалися Рейсу Два, він зовсім відкинув усі думки, що стосувалися вагітності Ґвен. Та за кавою з сигаретою буде можливість продовжити розмову, яку вони почали раніше. Можливо, тепер тема, якої він раніше не торкався, — аборт — може сама виплисти.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Аеропорт, Артур Хейлі», після закриття браузера.