Читати книгу - "Твори в 4-х томах. Том 4"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Тим часом у Боббі гульбище було в розпалі, і яскраве світло, що линуло з відчинених дверей бару, відбивалося у воді. Відплив ще тривав, і там, де на воду падало світло, раз по раз викидалася риба. Здебільшого сірі окуні, — відзначив подумки Том, — хапають кинуту на принаду риб'ячу дрібноту, яку односить відпливом. Кілька хлопчаків-негрів ловили на жилку без вудлища, і було чути, як вони розмовляють і тихо лаються, коли риба зривається з гачка, а подеколи — як хляпають на дошки причалу зловлені окуні. Окуні були великі, хлопці ловили їх на м'якуш марліна, якого ще вдень привезли рибалки на одному з катерів і тоді ж таки почепили на гак, сфотографували, зважили й розчинили.
Спів привабив на причал уже чималу юрбу, і Руперт Піндер, здоровенний негр, що, за переказами, колись сам перетяг на спині піаніно з урядового причалу аж до старого клубу, — потім той клуб змело ураганом, — і мав себе за неабиякого бійця, гукнув з темряви:
— Капітане Джоне, хлопці кажуть, що їх бере спрага!
— То купи їм чогось недорогого й корисного для здоров'я, Руперте.
— Слухаюсь, капітане Джоне, сер! Куплю рому.
— Саме це я й мав на думці, — сказав Джон. — Та, мабуть, бери одразу великий бутель. Дешевше обійдеться.
— Дуже дякую, капітане Джоне, — мовив Руперт.
Він рушив крізь юрбу, що почала швидко рідшати й подалася слідом за ним. Томас Хадсон бачив, як усі вони посунули до Роєвої пивнички.
В цю мить з одного із суден, що стояли біля причалу Брауна, з шипінням злетіла ракета і, хряснувши, спалахнула високо над протокою. За нею зашипіла друга і, пролетівши навскоси, спалахнула вже над їхнім причалом.
— От чорт! — сказав Фред Вілсон. — Треба було й нам послати когось по ракети до Майямі.
Ракети одна за одною шипіли, хряскали й осявали ніч, і ось У їхньому світлі на причалі знову з'явився Руперт із своїм супроводом, несучи на плечі великий обплетений бутель.
Хтось пустив ракету з одного із ближчих суден, і вона спалахнула над самим причалом, вихопивши з темряви юрбу, темношкірі обличчя, шиї та руки, і плескувате обличчя Руперта, і його широкі плечі та кремезну шию, і великий обплетений лозою бутель, що ніжно й гордо торкався його голови.
— Давайте кухлі, — через плече звелів Руперт супроводу. — Емальовані кухлі.
— Є тільки бляшані, Руперте, — озвався хтось.
— Емальовані кухлі, — повторив Руперт. — Дістаньте. Купіть у Роя. Ось вам гроші.
— Давай нашу ракетницю, Френку, — сказав Фред Вілсон. — Біс із ним, розстріляємо свій сигнальний запас, а тоді купимо новий.
Поки Руперт велично чекав кухлів, хтось приніс каструлю. Руперт налив рому й пустив каструлю по колу.
— За простий люд, — сказав він. — Пийте, добрі люди. Співи тривали й далі, та вже не дуже доладні. Водночас із спалахами ракет на деяких суднах лунали рушничні й пістолетні постріли, а з причалу Брауна хтось бив трасуючими кулями з автомата. Спочатку дав дві черги з трьох і чотирьох куль, а тоді вистріляв цілу обойму, пустивши над бухтою гарну дугу червоних трасуючих куль.
В ту ж хвилину, як Френк Харт скочив з причалу на корму з ракетницею у футлярі та комплектом сигнальних ракет, принесли кухлі, й один з помічників Руперта заходився наливати в них ром і роздавати навколо.
— Боже, благослови королеву, — мовив Френк Харт і, заклавши патрон, пустив ракету понад причалом просто в розчинені двері бару містера Боббі. Ракета влучила в бетонну стіну обіч дверей, яскраво спалахнула і згоріла на кораловій дорозі, осяявши все довкола білим світлом.
— Обережніш, — сказав Томас Хадсон. — Ви ж можете обпекти людей.
— К бісу ваші застереження! — відказав Френк. — Ану побачимо, чи дострелю я до комісарового будинку.
— Глядіть не підпаліть, — сказав Роджер.
— Як підпалю, то сам і платитиму, — відказав Френк.
Ракета дугою шугнула до великого білого будинку урядового комісара, але не долетіла і яскраво спалахнула перед верандою.
— Любий наш комісар! — Френк заклав новий патрон. — Нехай той паршивець побачить, чи ми патріоти, чи ні.
— Обережніш, Френку, — умовляв його Том. — Це погані жарти.
— Сьогодні моя ніч, — відказав йому Френк. — Королевина і моя. Ану відступіть, Томе, зараз я стрельну в Браунів причал.
— Там бензин, — попередив Роджер.
— Скоро його не буде, — сказав Френк.
Важко було сказати, чи він навмисно не влучав, щоб подрочити Роджера й Томаса Хадсона, чи справді не вмів стріляти. Ні Роджер, ні Хадсон цього не знали, та обидва розуміли, що ніхто не може стріляти з ракетниці несхибно. А на причалі таки був бензин.
Френк випростався, притиснув ліву руку до тулуба, немов на дуелі, а тоді старанно прицілився й вистрілив. Ракета влучила в край причалу, протилежний до того, де стояли бочки з бензином, і рикошетом відлетіла в протоку.
— Гей, ви! — гукнув хтось на катерах, що стояли біля причалу Брауна. — Що ви, в біса, робите?
— Постріл що треба, — сказав Френк. — А тепер спробую знову по комісарові.
— Годі вже, хай вам чорт, — сказав йому Томас Хадсон.
— Руперте! — гукнув Френк, не зважаючи на Хадсона. — Ану хлюпни й мені трохи, чуєш?
— Слухаюсь, капітане Френку, сер, — озвався Руперт. — Кухля маєте?
— Принеси-но мені кухля, — мовив Френк до Фреда, що стояв поруч.
— Слухаюсь, містере Френку, сер.
Фред побіг і повернувся з кухлем. Його обличчя світилося від збудження і втіхи.
— Ви хочете підпалити комісара, містере Френку?
— Якщо його візьме вогонь, — відказав Френк.
Він дав кухоль Рупертові, той налив його на три чверті й простягнув назад.
— За королеву, хай благословить її господь! — І Френк спорожнив кухоль.
То була страхітлива доза, щоб вихилити отак, за одним разом.
— Хай благословить її господь! Хай благословить, капітане Френку! — урочисто промовив Руперт, і всі інші підхопили:
— Хай благословить її господь! Атож, хай благословить.
— А тепер стрельнемо в комісара, — сказав Френк і вистрілив з ракетниці вгору й трохи за вітром. Він заклав патрон з парашутною ракетою, і вітер поніс яскраву білу кулю над яхтою, що стояла в них за кормою.
— Ні, цього разу в комісара ви не влучили, — озвався Руперт. — У чім річ, капітане Френку?
— Я хотів освітити це прекрасне видовище, — відказав, Френк. — Комісар од нас нікуди не втече.
— Комісар добре горітиме, капітане Френку, — повідомив Руперт. — Не мені вас учити, але на острові вже два місяці не було дощу, і комісарський дім сухий, як порохня.
— А де констебль? — запитав Френк.
— Констебль сюди не поткнеться, — сказав Руперт. — За констебля не турбуйтеся. Та й ніхто на
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Твори в 4-х томах. Том 4», після закриття браузера.