Читати книгу - "Сигнали з Всесвіту, Володимир Бабула"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Доктор опускається в підвал, де на монолітній базальтовій брилі розташовані прилади. Ні, там усе гаразд. Повертається знову до свого кабінету. Тепер уже й сейсмограф поводиться, як при землетрусі.
“Бісова малеча!” — доктор розлючено біжить в кімнату для гостей. Ні, хлопці сидять тихенько, як мишенята, не зводячи очей з екрана. Вони сполохано озираються: доктор Заяц перечепився об стілець.
— Пробачте… Я гадав, що ви мені тут щонайменше трощите меблі… — ніяково пояснив доктор. — Бачите, щось незрозуміле діється з моїм гравіметром…
Він швидко набрав номер на відеофоні і, як тільки в маленькому віконці з’явилось обличчя літньої людини, сердито запитав:
— Даруйте, щось трапилось?.. Так, це Заяц… Де працюють з надпотужними вибуховими речовинами?
Людина на екрані здивувалась:
— Я не розумію вашого хвилювання, товаришу Заяц! Ви забуваєте, що сьогодні неділя… А потім, наскільки мені відомо, останнім часом з вибухівкою не працюють ніде… Момент!.. У мене зараз термінове зведення, викличу вас за хвилину.
Зацікавлені хлоп’яки посхоплювались з крісел і з’юрмились навколо відеофону. Збігло кілька хвилин, поки спалахнув червоний вогник виклику.
— Ви мали рацію, докторе! — голос мужчини на екрані тепер звучав стурбовано. — Зараз надійшло повідомлення, що на східному узбережжі Африки, між Порт-Шепстоном та Мгандулі, в небі з’явилось червоне сяйво, а потім пролунав сильний вибух, схожий на вибух атомної бомби… Викличу вас ще, коли дістану звістку від комісії, яка щойно вилетіла на місце нещасного випадку.
“Де б у наш час узялась атомна бомба? — міркував доктор Заяц. — І хто б експериментував з нею?”
Звістка була така приголомшуюча, що хлопчаки навіть втратили інтерес до недільного репортажу. Вони тихенько вмостились біля відеофону і разом з Заяцом чекали на повідомлення з Африки.
Збігали секунди, хвилини… Минула година.
— В Академії про нас, певно, забули; вже дванадцята. Ввімкнемо радіо, послухаємо останні вісті, може, почуємо щось нове, — запропонував Юрко.
Повідомлення про подію в Африці було передано першим. Диктор розповів те, що було вже відомо, а потім продовжував:
— …Причини вибуху досі невідомі. Радіоактивне випромінювання, яке зараз не дає можливості ближче дослідити місце вибуху, свідчить, що йдеться про дію атомної зброї. Звідки взялась атомна бомба тепер, коли людство вже ніякої зброї не виробляє, — важко збагнути. На щастя, вибух стався на безлюдному скелястому узбережжі, тому, за даними попереднього слідства, жертв не було. За сорок кілометрів від місця вибуху підібрано невідомого з важкими симптомами променевої хвороби…
Ще одне важливе повідомлення: в південній частині неба, в сузір’ї Центавра, точно в напрямку польоту нашої експедиції, сьогодні вночі з’явилась “нова”.[6] За обчисленим паралаксом ця зірка рухається між Сонцем та Проксімою Центавра і, таким чином, є найближчою від нас зорею.
Будемо сподіватись, що несподіваний вибух невидимої досі зірки не завдав шкоди “Променю”. Нетерпляче чекаємо на повідомлення від експедиції. Воно надійде незабаром, бо летить Всесвітом з швидкістю світла…
* * *
Кінчився день, такий багатий на події. На столі в доктора Заяца задзвонив відеофон.
— Говорить Хотенков. Не гнівайтесь, що турбую вас так пізно. Чи не могли б ви відвідати мене тут, у Академії?
— Прибути негайно? — здивовано запитує вчений, дивлячись на годинник. Рівно північ.
— Дуже прошу. Питання термінове. Літак Академії чекає вас на аеродромі.
Через п’ятнадцять хвилин доктор Заяц вже сидів у реактивному літаку, а ще через п’ятнадцять хвилин вийшов з аеродрому Всесвітньої Академії наук в Пржеруві. Його зустрів академік Хотенков.
Мабуть, справа дійсно була невідкладна, бо Хотенков без всякого вступу запитав:
— Як далеко ви сягнули своїми дослідами?.. Я чув, що ви знайшли принцип, як руйнувати гравітаційне поле?
— Одверто кажучи, не знаю, — знизав плечима Заяц. — В суботу це мені вдалось на мить зробити, але коли я хотів повторити дослід сьогодні, саме трапився вибух у Африці. Другої половини дня я був такий схвильований, що дослідів не продовжував. Візьмусь за них найближчим часом.
Хотенков мовчав, поки вони піднялись сходами і зайшли до кабінету, а потім сухо сказав:
— Дослід ви повинні повторити завтра, тобто вже сьогодні, вранці. А щодо подій у Африці… то вони повинні тільки підштовхнути вас продовжувати роботу.
Доктор Заяц глянув на академіка здивовано, але нічого не відповів.
— Ви — єдина людина, яка може не допустити того, щоб вибух у Африці відгукнувся аж у Всесвіті.
— Ви говорите це серйозно?
— Цілком. Ніколи я не говорив так серйозно, як зараз. А втім, переконайтесь самі.
Обернувшись до столика біля стіни, Хотенков увімкнув магнітофон. З динаміка почувся стогін і одчайдушні зойки: “Хочу жити!.. Хочу жити!.. Врятуйте мене, я хочу жити!” Знову стогін, знову крики: “Я ніколи не хотів убивати, то тільки Сміт та Морган погрожували всім бомбою… Боже врятуйте мене!.. Все розповім… На “Промені” є ще троє: Грубер, Мак-Гарді та…” — подальші слова зливаються у невиразне бурмотіння.
Хотенков вимкнув апарат.
— Зрозуміли?.. На плівці записано голос пораненого, якого підібрали недалеко від місця вибуху. Разом з іншими кількома безумцями він ховався в скелях Африканського узбережжя. Біс його знає, де ці божевільні взяли атомну бомбу. Вона стала для них фатальною: під час вибуху загинули майже всі. Живим лишився тільки оцей поранений та ті три, які поки що спокійно подорожують на борту
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Сигнали з Всесвіту, Володимир Бабула», після закриття браузера.