Читати книгу - "Сага про Форсайтів"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Можливо, бідолашну жіночку мучила спрага, бо ж їй довелося проїхати добрячий шмат важкою пересохлою дорогою, а, як то відомо всьому Лондону, їхати на велосипеді й балакати з молодим Фліппардом не під силу навіть загартованій людині; чи, може, вигляд прохолодного, порослого папороттю гайка, звідки вийшли «ті двоє», розпалив у неї заздрощі. Прохолодний, порослий папороттю гайок, що темнів на горбі, гайок, де густе дубове листя нависає згори наче дах, де туркочуть голуби, співаючи безконечний весільний гімн, і осінь лагідно шепоче на вухо закоханим, що сховалися в папороті, а олені нечутно проходять повз них. Порослий папороттю гайок, місце назавжди втрачених утіх, щасливих хвилин, що вінчають віковічний шлюб неба й землі! Порослий папороттю гайок, священний притулок оленів, чудернацьких пеньків, що, мов ті фавни, вистрибують навколо сріблясто-білих березових німф у літніх сутінках.
Ця леді знала всіх Форсайтів, а що їй довелося побувати на прийомі у Джун, то вона відразу збагнула, хто це такі. Їй самій, бідоласі, не пощастило в подружньому житті, але, маючи вдосталь глузду й спритності, вона спромоглася штовхнути свого чоловіка на гріховний вчинок і пройшла крізь шлюборозлучний процес, уникнувши громадського осуду.
Вона добре зналася на таких справах та ще й жила в одному з тих великих будинків, де в тісних помешканнях часом збирається сила-силенна Форсайтів, які на дозвіллі розважаються здебільшого тим, що пересуджують одне одного.
Бідолашна жіночка! Мабуть, її мучила спрага, і, певна річ, вона нудьгувала, бо Фліппард був завзятий дотепник. Побачити «цих двох» у такому незвичайному місці було для неї однаково що натрапити в пустелі на рятівну криницю.
Зустрівши місіс Мак-Ендер, час, як і весь Лондон, шанобливо спиняється.
Ця невеличка, але вельми цікава жіночка заслуговує на особливу увагу; її всевидющі очі й гострий язик у якийсь недовідомий спосіб стали тим знаряддям, що ним вершить свої діла всемогутнє провидіння.
Показуючи всім своїм виглядом, що на долю їй випали тяжкі випробування, місіс Мак-Ендер відзначалася майже відразливим прагненням оберегти свою дорогоцінну особу. Напевно, вона зробила більше, аніж будь-яка інша світська жінка, щоб задушити рицарські почуття, які ще й досі чіпляються за колеса цивілізації. Дуже кмітлива жіночка, недарма її всі ласкаво називають «маленька Мак-Ендер»!
Вона елегантно одягалася, красуючись у вузеньких сукнях, і була членом Жіночого клубу, але, певна річ, анітрохи не скидалася на тих дражливих понурих його членів, які тільки й думають про жіночі права. Вона здобувала права, не сушачи ними голови, сприймаючи їх як щось цілком належне, і вміла використовувати ці права якнайповніше, не викликаючи нічого, крім захоплення, в середовищі того великого класу, з яким її ріднили коли не манери, то походження, виховання і ще одна, найпевніша потаємна ознака — почуття власності.
Дочка бедфордшірського адвоката, який одружився з дочкою священика, місіс Мак-Ендер, перестраждавши важкі роки подружнього життя з сумирним художником, що був нестямно закоханий у природу і нарешті пішов від неї до актриси, вона за весь цей час ні в чому не зрадила вимог, віри й почуттів свого світу і, здобувши волю, без усяких зусиль потрапила в самісінький осередок форсайтизму.
Завжди бадьора й маючи в запасі «цілу купу новин», вона скрізь була бажаною гостею. Ніхто не дивувався й не засуджував місіс Мак-Ендер, зустрівши її на Рейні чи в Зерматі саму чи в супроводі якої-небудь леді й двох джентльменів; всі вважали, що вона дуже обачна; і Форсайти раділи всім серцем, упізнаючи той дивовижний інстинкт, керуючись яким, вона могла тішитися всілякими благами, нічим не жертвуючи. І весь загал уважав, що тільки такі жінки, як місіс Мак-Ендер, можуть зберегти і вдосконалити найкращий тип нашої жінки. Дітей у неї не було.
Якщо вона й відчувала до чогось антипатію, то лише до тих «ніжних» жінок, котрих чоловіки наділяють якоюсь «чарівливістю», а місіс Сомс була їй особливо осоружна.
Певна річ, місіс Мак-Ендер неясно почувала, що коли чарівливість вважати за мірило, то кмітливість і хист тоді будуть наче й зовсім ні до чого; і вона ненавиділа ту витончену знадливість, якої не могла не помітити в Айріні, — ненавиділа тим дужче, чим частіше ця так звана чарівливість порушувала всі її розрахунки.
Проте вона твердила, що не бачить у цій жінці нічого привабливого — в ній немає «іскри», вона не зможе постояти за себе, її загнуздає кожен, хто схоче, це ясна річ, — вона, місіс Мак-Ендер, не розуміє, чого нею так захоплюються чоловіки!
Насправді місіс Мак-Ендер не була злостива, але, дбаючи про своє становище в світі після болісних перипетій розлучення, вона завжди мусила мати в запасі цілу купу новин, отож їй навіть на думку не спало зберегти в таємниці свою зустріч з «тими двома» в парку.
Сталося так, що того самого вечора місіс Мак-Ендер обідала у Тімоті, куди вона інколи навідувалася, щоб, за її словами, «підбадьорити стареньких». Заради неї щоразу запрошувано тих самих гостей: Вініфред Дарті з чоловіком; Френсі, бо вона бувала в артистичних колах, а місіс Мак-Ендер, як відомо, писала статті про моди для «Жіночого царства»; і, щоб їй було з ким пофліртувати, запрошували молодих Гейменів, коли вони були вільні, — хоча Геймени сиділи на людях мовчки, як у рот води набравши, проте вважалося, що вони до найменших подробиць обізнані з останніми новинами фешенебельного товариства.
Двадцять п'ять хвилин на восьму місіс Мак-Ендер вимкнула електричне світло в своєму передпокої і, вбрана в манто з шиншиловим коміром, вийшла в коридор, спинившись на хвилину, щоб перевірити, чи не забула взяти ключа. Ці невеличкі, забезпечені всіма вигодами помешкання дуже зручні; звичайно, тут бракує світла й повітря, зате можна коли завгодно замкнути свою квартиру й піти. Не треба морочитися з слугами, і вона не почуває себе зв'язаною, як тоді, коли жила з бідолашним любим Фредом, котрий завжди попадався їй під ноги, тиняючись із замріяним виглядом. Вона не гнівалася на бідолашного любого Фреда, він був такий дурненький; але думка про ту актрису й досі викликала в неї гірку іронічну посмішку.
Ретельно причинивши двері, місіс Мак-Ендер пройшла через похмурий, пофарбований охрою коридор, повз нескінченний ряд коричневих дверей з номерами квартир. Ліфт саме спускався; закутавшись по самі вуха в елегантне манто, місіс Мак-Ендер стояла, чекаючи ліфта; її каштанові коси були гладенько зачесані — волосинка до волосинки. Залізні дверцята брязнули, відчиняючись; місіс Мак-Ендер зайшла у ліфт. В кабіні було вже троє: круглолиций, як дитина, чоловік у білій жилетці і дві старенькі леді в чорному і в мітенках.
Місіс Мак-Ендер усміхнулась до них;
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Сага про Форсайтів», після закриття браузера.