Читати книгу - "Улісс"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Щоправда, так, одна згадка є. У ті роки, коли він жив і розкошував у столичному Лондоні, їй, щоб сплатити борг, довелося позичити у батькового пастуха цілих сорок шилінгів. То, прошу, поясніть це. І також поясніть ту лебедину пісню, в якій він явив її вікам потомним.
Він подивився на них. Вони мовчали.
І Еглінтон на це одвітив:
Ви маєте на оці заповіт.
Його уже юристи роз ’яснили.
Вдовина частка їй належала по праву,
Отож вона отримала її. Усі закони знав він пречудово,
Так кажуть судді нам.
А Сатана сміється,
Єхидствує лукавий:
І тому він не згадав про неї
В своєму заповіті зразу, хоч і не забув обдарувати щедро
Онуку та й коханих-любих дочок,
І сестру, й друзів давніх тут, у Стратфорді,
Та й тих, що в Лондоні лишились. І коли на нього напосілись
Відписати щось і їй задля годиться,
Він дописав у заповіті:
Залишаю їй у спадок
Своє ліжко
Запасне.
Punkt[129]
Залишаю їй
Успа
Своєліж
Козап
Аснедок.
Тпру!
— У ті часи меблів у хатах наших милих селян було з біса мало, — зауважив Джон Еглінтон, — як, мабуть, і тепер, якщо покладатися на сучасні п’єси, де бачимо селянський побут.
— Він був багатий поміщик, — пояснив Стівен. — Мав свій герб, був у нього маєток і земля була у Стратфорді, і будинок у Лондоні в Ірландському дворищі, вкладав гроші у фінансові оборудки,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Улісс», після закриття браузера.