Читати книгу - "Гордість і упередженість"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Коли Елізабет дійшла до тієї частини листа, де її родина згадувалася з таким принизливим, але заслуженим докором, вона відчула пекучий сором. Справедливість звинувачення вплинула на неї надто сильно, щоб його заперечувати, а подробиці, на які він конкретно посилався — а саме події під час недерфілдського балу, котрі підтвердили його перше негативне враження, — справили на неї такий же сильний ефект, як і на нього.
Похвала на її адресу та на адресу її сестри не пройшла непоміченою — вона дещо заспокоїла, але ніяк не могла компенсувати тієї зневаги, котра неминуче припадала іншим членам її родини, а коли Елізабет усвідомила, що насправді розчарування Джейн було «заслугою» її найближчих родичів, то вона відчула таку пригніченість, якої ніколи не зазнавала раніше.
Дві години походжала вона алеєю, даючи волю різноманітним почуттям, оцінюючи та переоцінюючи події, визначаючи можливості й чимдуж намагаючись призвичаїтися до такої раптової й такої важливої переміни, аж доки втома і думка про свою тривалу відсутність не змусили її повернутися додому. До будинку вона ввійшла з бажанням виглядати, як завжди, бадьорою і придушувати всякі думки, що могли завадити їй належним чином підтримувати розмову.
Їй негайно повідомили, що під час її відсутності навідувались обидва джентльмени з Розінгса — кожен окремо. Містер Дарсі зайшов лише на декілька хвилин, аби попрощатись, але полковник Фітцвільям просидів у них не менше години, сподіваючись на її повернення, і ледве не подався її шукати. Елізабет спромоглася лише зобразити жаль із приводу того, що вона не зустріла його; насправді ж вона раділа, бо полковник Фітцвільям її більше не цікавив. Її думки були цілковито поглинуті листом.
Розділ XXXVII
Зазначені джентльмени полишили Розінгс наступного ранку, а містер Коллінз, заздалегідь розташувавшись біля воріт, аби поштиво відкланятися, спромігся, таким чином, принести додому радісну звістку: обидва чоловіки були в доброму здоров'ї та в гуморі відносно непоганому, якщо взяти до уваги сумну церемонію прощання, через яку вони незадовго перед тим пройшли в Розінгсі. Після цього містер Коллінз знову похапливо подався до Розінгса, щоби втішити леді Кетрін та її дочку, а повернувся він, сяючи від щастя, із запискою від її світлості, в якій повідомлялося, що їй дуже нудно і тому вона всіх їх запрошує сьогодні на обід.
Побачивши леді Кетрін, Елізабет не могла не подумати, що в цей час її могли б уже відрекомендувати тій як майбутню племінницю, і, посміхнувшись, уявила собі, якою б роздратованою була її світлість. «Цікаво, а що б вона сказала? Яким чином повелася б?» — ось такими питаннями вона себе тішила.
Першою темою розмови стало зменшення чисельності товариства у Розінгсі.
— Я надзвичайно шкодую з цього приводу, запевняю вас, — мовила леді Кетрін. — Мабуть, ніхто не сумує через від'їзд друзів так сильно, як я. А я ж так сильно люблю цих двох джентльменів, та й вони мене люблять дуже сильно, я знаю! їм так не хотілось їхати! Взагалі, вони завжди від'їжджають так неохоче! Бідолаха-полковник тільки в останній момент заспокоївся та повеселішав, але найбільше жалкував Дарсі, більше навіть, ніж минулого року. Його любов до Розінгса явно посилилася.
У цей момент містер Коллінз не забарився з компліментом і приємним натяком, на які мати та дочка відповіли приязними усмішками.
Після обіду леді Кетрін зазначила, що, на її думку, міс Беннет перебуває не в доброму гуморі, і, відразу ж знайшовши цьому пояснення припущенням, що Елізабет теж не хочеться так швидко повертатися додому, додала:
— Але якщо причина полягає саме в цьому, то напишіть вашій матінці та просіть її дозволити вам погостювати ще трохи. Місіс Коллінз буде дуже рада вашому товариству, не сумніваюся.
— Я дуже вдячна вашій світлості за таке люб'язне запрошення, — відповіла Елізабет, — але просто не в змозі прийняти його. Наступної суботи я мушу бути в Лондоні.
— Ага, значить, у такому разі ви пробудете тут лише шість тижнів. А я розраховувала на два місяці. Так я і сказала місіс Коллінз перед вашим приїздом. Для вашого швидкого повернення вагомих підстав бути не може. Не сумніваюся, що місіс Беннет зможе обійтися без вас іще два тижні.
— Але мій батько не зможе. Минулого тижня він написав, щоб я швидше поверталася.
— Та годі вам! Якщо ваша матінка зможе обійтися без вас, то батько — тим паче. Чоловіки завжди більше люблять синів, а не дочок. Тож коли ви пробудете у нас іще один місяць, то я зможу взяти когось із вас аж до Лондона, бо на початку червня їду туди на тиждень. Якщо Доусон не заперечуватиме проти ландо, то для однієї з вас місця вистачить з лишком, а коли ще й погода видасться прохолодною, то я сама не заперечуватиму проти того, щоб взяти вас обох, бо ви обидві — дівчата худорляві.
— Ви — сама доброта, пані, але все ж ми мусимо дотримуватися нашого початкового плану.
Нарешті леді Кетрін поступилася.
— Містере Коллінз, вам треба буде послати з ними слугу. Ви ж знаєте — я звикла завжди висловлюватися відверто, тож мені нестерпна думка, що двоє дівчат їхатимуть самі-одні поштовим екіпажем. Це верх непристойності. Придумайте — пошліть кого-небудь із ними. Такі речі мені страшенно не подобаються. Треба завжди належним чином оберігати молодих жінок і всіляко їм допомагати — у відповідності з їхнім становищем у суспільстві. Коли моя племінниця Джорджіана поїхала минулого літа до Ремсгейта, я спеціально наполягала на тому, щоб разом з нею поїхали двоє слуг-чоловіків. Коли б міс Дарсі, донька містера Дарсі Пемберлійського, і леді Енн подорожували в якийсь інший спосіб, то це було б непристойно. Я завжди приділяю величезну увагу таким речам. Містере Коллінз, разом з дівчатами ви мусите послати Джона. Добре, що мені спало на думку згадати про це, бо якби вони поїхали самі, то це було б ганьбою особисто для вас.
— Мій дядько має послати за нами слугу.
— Он як? Ваш дядько? Невже він має слугу? Я дуже рада, що ви маєте когось, кому це не байдуже. А де ви будете міняти коней? Ах, звичайно ж, у Бромлі. Якщо ви згадаєте
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Гордість і упередженість», після закриття браузера.