Читати книгу - "Таємниці розкриває санскрит, Степан Іванович Наливайко"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Ім'я Вакра із санскриту означає «кривий»(СРС, 560), що відразу навіює згадку, що в деяких балтійських племен, скажімо, у давніх прусів, жрець називався кріве, а неодмінним атрибутом його був викривлений дубовий посох; крім того, Кріве — міфологізований пращур племені кривичів (МНМ, ІІ 15).
Якщо поглянути на гідронімію України, то вражає величезна кількість назв на Крив — або зі словом Кривий: Крива Вода, Крива Почайна, Кривий Ташлик, Кривий Торець, Крива Вершадь, Кривий Потік тощо (СГУ, 283–288). Це пов'язано із сакральністю кривого, вигнутого. Криве, як і ліве, характеризує саме земні явища або земні персонажі на противагу небесним, які пов'язуються з прямим і правим («правда на небі, кривда на землі»). Сюди ж лягають українські прізвища на Крив-, де поєднання значення «кривий» і певної частини тіла належить до поширеного типу описів в індійських, балтійських та слов'янських мовах. Укр. Кривонос відповідає санскр. Вакранас, Кривоп'ят — Вакрапад, Кривозуб — Вакрадант тощо. З чого видно, що укр. Крив- відповідає санскр. Вакр-.
Цікаве й те, що ріка Вакра (Вкра, Вікра, Укра) є в басейні Західного Бугу і в басейні Вісли. Територія зі східного боку ріки Одри в Польщі, де тече ріка Вакра // Укра населяло плем'я укрів, укранів; тобто якраз там, де дехто вбачає прабатьківщину індоєвропейців (ГУ, 96).
У Біхарі й сьогодні сильна община ядавів, а саме з ядавів походять Крішна та його старший брат Бальвір (або Бальрам), слідів поклоніння яким багато на терені України. Ядави виявляють спорідненість із літописними ятвягами, бо як індійські ядави мають іще дві назви — сатвати й данави, так і ятвяги, що їх відносять до балтійських племен, теж мають дві інші назви — судовити й дайнови. Зрозуміло, що така потрійна відповідність не випадкова, вона є ще одним свідченням на користь того, що індоарійські племена пішли з України не всі.
Показова в цьому плані назва данави на означення ядавів та дайнова на означення ятвягів. Життя данавам, як розповідають індійські міфи, дала Дану, дружина божественного мудреця на ім'я Каш'япа (Касапа, Кассапа) — вона пов'язана з водною стихією. Дану була матір'ю Врітри, з яким бився Індра — ця битва і складає основ<147>ний міф «Рігведи», сюжет його складає основу «Махабгарати» й «Рамаяни». Врітра виступає в українських веснянках як злий цар Ворот або Воротар, в українська Дана, теж пов'язана з водною стихією, тотожна індійській Дану; імена обох богинь і досі зберігають назви річок Північного Причорномор'я — Дон, Донець, Дунай, Дністер і Дніпро.
У південній частині сучасного штату Біхар за часів Будди й Махавіри — засновників буддизму та джайнізму, тобто з VI ст. до н. е., існувала могутня держава Маґадга. Вона була центральною державою імперії Маур'їв (IV-ІІ ст. до н.е.), Гуптів (IV–VI) та Палів (VІІІ—ХІІ). На південний схід від Магадги була Відеха, та сама, якою правив цар Джанака, батько Сіти, героїні «Рамаяни» — її зі священного лісу Дандаки викрав злий Раван, «Ревун» і заточив у в'язницю на своєму острові-столиці, що звалася Ланка; цю Ланку, до речі, дослідники шукають не тільки в Індії й на теперішній Шрі Ланці, але і в Україні, пов'язуючи Ланку з відомим Лукомор'ям біля Чорного моря. Маґадга й Відеха по обидва боки священної Ганги були свого часу найвпливовішими державами Північної Індії.
Сучасну Орісу населяє народ орія або о д і я; так само називається і їхня мова, що відноситься до східної гілки індоарійських мов, — вона близька до бенгальської. Давні джерела називають цей народ одра, удра, одриси, удриси, від чого і їхня країна теж виступає під цими назвами, тобто Одра, Удра, Одріса, Удріса; останні дві назви прибрали остаточного вигляду Оріса, Одіса, хоча мовою хінді пишеться Уріса, Удіса.
Давніх насельників Оріси індійська традиція зараховує до так званих млечхів, тобто «варварів»; «варварство» їх полягало в тому, що вони не дотримувалися брахманських обрядів та звичаїв, а головне — споживали коров'яче мясо. «Махабгарата» до млечхів відносить парфян, скіфів, яванів (греків), дравидів, а також сіндів і сувірів, які теж колись проживали в Укрїні.Як бачимо, до млечхів відносяться і скіфи, котрі свого часу відігравали величезну роль в історії Північного Причорномор'я. Тому цілком зрозуміло, що територія на північ від Чорного моря теж відносилася до населеної млечхами.
Досить відома ще одна назва одрів // удрів — уткала, через що давня Оріса/Одіса іноді називається Уткаладеша, Уткаладеса; — деша/-деса тут означає «країна» (мовою хінді деш-/дес>. Цей компонент наявний у назві країни Бангладеш. Столичний університет в Орісі називається Уткальським. У зв'язку з уткала привертає увагу дещо загадкове українське прізвище Откаленко, яке може бути причетним до цього етноніма.
Вже згадувалося, що з Орісою сусідує штат Біхар, назва якого перегукується з назвами Біхар в <148> Угорщині та Біхарія в Румунії, де, як і в Україні та Польщі, засвідчено ще назви Крішна, побутують прізвища Мітру, Деметр та Касап/Кассап, яке перегукується з іменем легендарного мудреця — Каш'япа(хінді — Каш'яп).
Ріка Одра є в басейні Балтійського моря, є на Чернігівщині; Одринська Річка тече на Волині, Одринка — в басейні Сіверського Дінця. Існує збірний етнонім ободричі, що його умовно тлумачать як «жителі обох річок Одра». На схід від ріки Одри в Польщі жили укри // украни. У дельті Дунаю жили одриси, давнє слов'янське плем'я.
Мовлячи про Одесу та Одісу-Орісу, не можна не звернути уваги, що ці назви напрочуд близькі фонетично до імені Одісей, що його мав персонаж грецької міфології та епічних поем Гомера. Поза сумнівом, під час своїх численних мандрів та пригод Одісей побував і в Північному Причорномор'ї, знав скіфів, а скіфи — його. У тому ж скіфському кургані Чортомлик, де знайдено срібну вазу зі сценами авшвамедги, знайдено і горит зі сценою про Ахілла серед дочок Лікомеда, царя долопів (дулібів?) на острові Скірос. Саме там заховався юний Ахілл, не бажаючи брати участі в Троянській війні, й саме там знайшов його Одісей.
Дотичність Одісея до Криму певною мірою засвідчує і Гомер у своїх безсмертних поемах. Коли флот мікенського царя Агамемнона, котрий очолював греків
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Таємниці розкриває санскрит, Степан Іванович Наливайко», після закриття браузера.