Читати книгу - "Житловий кодекс України. Науково-практичний коментар станом на 05.05.2011 р"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Порядок обміну жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
1. Основним підзаконним нормативно-правовим документом щодо обміну жилих приміщень є постанова Ради Міністрів УРСР від 31 січня 1986 р. № 31 "Про затвердження Правил обміну жилих приміщень в Українській РСР".
2. Порядок обміну жилими приміщеннями передбачає настання у визначеній послідовності юридично значимих дій як з боку фізичних осіб, так і з боку посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування. До цих дій слід віднести:
- вираження пропозиції (оферти) наймача або членів його сім'ї провести обмін жилого приміщення, яке вони займають;
- згода на обмін (акцепт), що виходить від конкретної особи-наймача іншого жилого приміщення.
На першому етапі сторони вільні у виборі способу поведінки, проявляється принцип приватного права - принцип диспозитивності. Законодавство не передбачає на цьому етапі якої-небудь форми згоди на обмін.
Наявність такого усного погодження є підставою для звернення до виконкому місцевої ради із заявою (див. Додаток № 1 до Правил обміну жилих приміщень в Українській РСР).
Обмін жилими приміщеннями, що знаходяться в межах одного населеного пункту, оформляється виконавчим комітетом міської, селищної, сільської ради, а при наявності бюро по обміну жилими приміщеннями - цим бюро. У місті з районним поділом оформлення обміну жилими приміщеннями, що знаходяться в межах одного району, виконавчим комітетом міської ради може бути покладено на виконавчі комітети районних у місті рад.
Якщо жилі приміщення знаходяться в різних населених пунктах, обмін оформляється виконавчим комітетом міської, селищної, сільської ради (бюро по обміну жилими приміщеннями) в одному з населених пунктів за вибором учасників обміну.
При міжміському обміні на жиле приміщення в м. Києві обмін оформляється виконавчим комітетом Київської міської ради, а на жиле приміщення в курортній місцевості - виконавчим комітетом відповідної ради (бюро по обміну жилими приміщеннями) у даній місцевості.
3. Подача заяви про обмін жилими приміщеннями є юридичним фактом, що породжує правовідносини між фізичною особою та виконкомом місцевої ради. Наступний етап - перевірка відсутності обставин, що забороняють проведення обміну (ст. 86 ЖК). Далі видається ордер встановленого зразка (див. Додаток № 2 до Правил обміну жилих приміщень в Українській РСР).
Ордери повинні бути отримані, по-перше, всіма учасниками обміну жилими приміщеннями, по-друге, одночасно, по-третє, особисто або їх представниками за довіреністю.
Стаття 85. Обмін жилих приміщень у будинках, розташованих на території Української РСР та іншої союзної республікиЯкщо одне з обмінюваних жилих приміщень знаходиться в будинку, розташованому на території Української РСР, а інше - на території іншої союзної республіки, умови обміну визначаються законодавством Союзу РСР, Української РСР та відповідної союзної республіки.
1. Між Україною та рядом держав СНД укладено міжнародні угоди (договори) щодо умов і порядку обміну жилими приміщеннями між громадянами обох держав, зокрема:
- Угода між Урядом України і Урядом Республіки Молдова від 20.03.93 р. про умови та порядок обміну жилими приміщеннями між громадянами обох держав.
- Угода між Урядом України і Урядом Грузії від 05.11.96 р. про умови та порядок обміну житлових приміщень.
- Угода між Урядом України і Урядом Республіки Білорусь від 17.07.95 р. про умови та порядок обміну житлових приміщень.
Допускається обмін житлових приміщень, які належать до всіх форм власності.
2. Громадяни України і Республіки Білорусь, іноземні громадяни, а також особи без громадянства, що постійно мешкають на території обох держав, які переселяються з території однієї держави на територію іншої держави у зв'язку з обміном, зобов'язані отримати дозвіл на постійне проживання. Аналогічне правило діє і щодо громадян Грузії.
Щодо відносин з Молдовою, то особи, які одержали обмінні ордери та інші документи для вселення в жиле приміщення за новим місцем проживання, мають право вивезти все своє рухоме майно, одержані грошові кошти без оплати державного мита і інших зборів, перевести свої грошові вклади і активи, які були розміщені в банківських установах Сторони виїзду. Цивільно-правові спори з питань обміну, користування майнових вирішуються судом Сторони, на території якої знаходиться спірне жиле приміщення або майно. Сторони визнають винесені судові рішення обов'язковими для послідуючого виконання на своїй території.
Стаття 86. Умови, за яких обмін жилими приміщеннями не допускаєтьсяОбмін жилими приміщеннями не допускається:
1) якщо до наймача пред'явлено позов про розірвання чи зміну договору найму жилого приміщення або про визнання ордера недійсним;
2) якщо одним з учасників обміну є член житлово-будівельного кооперативу, щодо якого розглядається питання про виключення з кооперативу;
3) якщо обмін має корисливий або фіктивний характер;
4) якщо будинок, в якому знаходиться обмінюване жиле приміщення, підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом чи підлягає переобладнанню для інших цілей;
5) якщо будинок підлягає капітальному ремонту з переобладнанням або переплануванням обмінюваного жилого приміщення;
6) якщо жиле приміщення є службовим або знаходиться в гуртожитку;
7) якщо одне з обмінюваних приміщень знаходиться в будинку підприємства, установи, організації, зазначених у частині
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Житловий кодекс України. Науково-практичний коментар станом на 05.05.2011 р», після закриття браузера.